Peking
Peking (iné názvy pozri nižšie) je hlavné mesto Čínskej ľudovej republiky.
Peking | |||
mesto pod ústrednou správou, hlavné mesto Čínskej ľudovej republiky | |||
![]() v smere pohybu hodinových ručičiek: brána nebeského pokoja, Chrám Nebies, biznis centrum a pekinský národný štadión | |||
Oficiálny názov: 北京市 | |||
Štát | ![]() | ||
---|---|---|---|
Nadmorská výška | 44 m n. m. | ||
Súradnice | 39°54′50″S 116°23′30″V | ||
Rozloha | 16 801 km² (1 680 100 ha) [1] | ||
Obyvateľstvo | 25 540 596 (2018) | ||
Hustota | 1 520,18 obyv./km² | ||
PSČ | 100000 – 102629 | ||
Tel. predvoľba | 10 | ||
![]() Poloha mesta v rámci Číny ![]() Poloha mesta v rámci Číny
| |||
Wikimedia Commons: Beijing | |||
Webová stránka: www.beijing.gov.cn | |||
Portál, ktorého súčasťou je táto stránka:
| |||
Ako mesto pod ústrednou správou podlieha priamo ústrednej vláde. V Pekingu, ktorý je po stáročia správnym a kultúrnym centrom krajiny, sa nachádza známe námestie Tchien-an-men či Zakázané mesto, komplex palácov a chrámov odkiaľ v minulosti vládli čínski cisári. V roku 2008 Peking hostil Letné olympijské hry a Letné paralympijské hry.
Názov
Čínsky názov mesta je čínskym písmom 北京 a znamená doslova "severné hlavné mesto". Slovo 北京 sa vyslovuje (vyjadrené pomocou znakov IPA) takto: [ pei˨˩tɕiŋ˥˥ ], čo znie takto
Slovenské názvy tohto mesta sú: Peking (toto je v súčasnosti jediný normovaný a záväzný slovenský názov[2][3]; zastarano sa občas písal aj v podobe Pe-king[4]), Pekin (toto bol názov normovaný a záväzný v 50. rokoch 20. stor.)[5][6]; zriedkavo alebo staršie: Pej-ťing[7][8] či Pej-Ťing[6]. Dnes sa občas vyskytne aj anglicizmus Beidžing, ktorý je úplne nesprávny[9][10][11].
Slovenské prídavné meno znie pekinský (t.j. bez g)[12], v 50. a 60. rokoch 20. stor. (a dnes ešte často nesprávne) pekingský[13].
Starší názov
V rokoch 1928 až 1949 sa mesto volalo (vyjadrené čínskymi znakmi) 北平, čo doslova znamená „severný mier“. V pchin-jine toto slovo znie Běipíng (resp. menej presne: Beiping) a v slovenskom prepise Pej-pching. Slovenské ekvivalenty tohto dobového názvu boli Pejpin (príd. meno pejpinský)[14], Pepin (príd. meno pepinský)[15] či Peiping (prípadne Pei-ping)[16][4].
Poloha
Peking leží na severovýchode Číny, takmer úplne obklopený provinciou Che-pej, iba na juhovýchodnej strane hraničí s mestom Tchien-ťin, ďalším zo štvorice štatutárnych miest, postavených na úroveň provincií. Vlastné mesto sa rozkladá v rovinatej krajine 150 km od pobrežia Pochajského zálivu, v priemernej nadmorskej výške 63 m. Stredná a juhovýchodná časť mestskej provincie je rovinatá, s najnižším miestom 44 m nad úrovňou mora, na západnom a severnom pomedzí sa dvíhajú hory, dosahujúce v Si-šan – „Západných horách“ – vrcholom Ling-šan 2 303 m. Vysoké sú aj ďalšie hory, napríklad Chaj-tchuo-šan na severozápade má 2 241 m a Wu-ling-šan na severovýchode 2 116 m.
Na rozdiel od ostatných významných čínskych miest Peking sám neleží na žiadnom veľkom vodnom toku. Z väčších riek na území provincie stojí za zmienku Jung-ting a najmä Čchao-paj, na ktorej bola 90 km severovýchodne od mesta vybudovaná priehradná nádrž Mi-jün, zásobujúca Peking pitnou vodou.
Prírodné podmienky
Napriek neveľkej vzdialenosti od mora je podnebie kontinentálne s mrazivou zimou, ktorú spôsobuje sibírska anticyklóna, suchou a prašnou jarou, horúcim vlhkým letom pod vplyvom južného monzúnu a suchou miernou jeseňou. Ročný priemer teploty je 11 °C (−4 °C v januári, 26 °C v júli), z priemerného množstva zrážok 620 mm spadne väčšina počas letných mesiacov. Najvhodnejšou dobou pre návštevu mesta je september a október.
Vážnym problémom je znečistenie ovzdušia. Aj keď sa s plošnou asanáciou starých prízemných domčekov, vykurovaných uhlím, znižuje množstvo emisií spôsobených vykurovaním, prudký rozvoj individuálneho motorizmu nedáva v tomto smeru veľa nádeje na celkové výrazné zlepšenie.
Dejiny
Hlavné mesto Číny prešlo búrlivou históriou, ktorej začiatky môžeme pozorovať už v polovici 3. tisícročí pred Kr. V 13. storočí bolo vydrancované vojskami Džingischána. Počas ďalších dvoch storočí sa mesto spamätávalo z porážky, aby sa v 15. storočí stalo najdôležitejším mestom celej Číny. K významným zmenám došlo najmä za posledné pol storočie. Komunisti významne pretvorili mesto na svoj obraz, strhli veľa oslavných oblúkov, zbúrali vonkajšie hradby, vystavali široké bulváre a moderné sídliská. Stará tradičná zástavba bola už z veľkej časti zlikvidovaná a v tomto trende sa stále ešte pokračuje. Prelomové v histórii mesta budú už spomínané Olympijské hry; vďaka nim sa rozhodol prebudovať veľkú časť Pekingu, vzniknú nové štvrte, nové trasy metra a samozrejme aj športoviská.
Doprava
Železničná
Peking je dôležitá železničná križovatka a má 2 železničné stanice: Hlavná stanica Peking (北京站, Pejcsing Csan) a Západná hlavná stanica (北京西, Pejcsing Hszi). V predmestí sa nachádzajú ďalšie zastávky.
Mestom vedú trasy medzinárodných vlakov do Ruska i Severnej Korei.
Cesty a diaľnice
V Pekingu je deväť diaľníc.
Mestská doprava
Pekingské metro premáva od roku 1969. V súčasnosti je sieť tvorená 18 linkami a 334 stanicami. S celkovou dĺžkou 554 km je tak druhým najväčším metrom na svete.
Partnerské mestá
Galéria
- Moderný Peking
- Námestie Tchien-an-men
![](../I/Verbotene_Stadt%252C_Beijing.jpg.webp)
Referencie
- Communiqué of the National Bureau of Statistics of People's Republic of China on Major Figures of the 2010 Population Census[1] (No. 2) [online]. . Dostupné online.
- Pravidlá slovenského pravopisu 1931, 1940 a od 1962 dodnes
- Peking. In: Masarykův slovník naučný 5, S. 593
- Pravidlá slovenského pravopisu 1953 a 1957 (1962 už zmenené na Peking)
- HORŇANSKÝ, I. Prepis geografických názvov z nelatinkových systémov písma, č. 7, 1991
- Malý atlas sveta 1. slov. príručné vydanie. 1960
- Tento tvar je aj prepis čínskeho 北京 - pozri vyššie
- Peking [online]. marek.os.sk, [cit. 2020-06-30]. Dostupné online.
- Čínský jazyk [online]. chinatours.cz, [cit. 2020-06-30]. Dostupné online.
- TŘÍSKOVÁ, H. Do Pekingu, do Pej-ťingu, nebo do Beidžingu? Transkripce čínštiny. In: Nový Orient 53, 1998, str. 37–38
- Pravidlá slovenského pravopisu v roku 1940 a potom od r. 1967 dodnes
- Pravidlá slovenského pravopisu od roku 1953 do roku 1966
- Pravidlá slovenského pravopisu 1940
- Pravidlá slovenského pravopisu 1931
- Slovenský náučný slovník. Ed. Pavel Bujnák. Zväzok III N – Ž. Bratislava; Praha : Litevna, literárne a vedecké nakladateľstvo Vojtech Tilkovský, 1932. 348 s. S. 66.