French Open
French Open, známý pod názvem Roland Garros (oficiálně francouzsky Les Internationaux de France de Roland Garros nebo Tournoi de Roland-Garros, také Mezinárodní mistrovství Francie v tenise), je druhý ze čtyř tenisových turnajů nejvyšší kategorie – Grand Slamu, každoročně hraný na přelomu května a června. Pojmenování získal po francouzském válečném letci Rolandu Garrosovi, který roku 1913 jako první přeletěl Středozemní moře. Úvodní ročník se konal v roce 1891 pod názvem Championnat de France. Až do počátku otevřené éry tenisu se v angličtině jmenoval French Championships. V sezóně 1968 byl pak turnaj jako první z grandslamů otevřen profesionálním tenistům, což odráží část „Open“ v názvu.
French Open | |
---|---|
Tournoi de Roland-Garros | |
![]() | |
![]() | |
Základní informace | |
Založeno | 1891 |
Místo | Paříž (16. obvod) ![]() |
Dějiště | Stade Roland-Garros (od 1928) |
Souřadnice | 48°50′50″ s. š., 2°14′57″ v. d. |
Povrch | červená antuka / venku (zahatahovací střecha na centru) |
Dotace | 34 367 215 € |
Období | květen a červen |
Ředitel | Guy Forget[1] |
Poznámka | jediný grandslam na antuce, považovaný za fyzicky nejnáročnější turnaj světa, jediný grandslam bez tiebreaku v rozhodující sadě dvouher[2][3] |
Soutěže mužů | 128 dvouhra (128 kval.) / 64 čtyřhra |
Soutěže žen | 128 dvouhra (128 kval.) / 64 čtyřhra |
Smíšená soutěž | 64 hráčů (32 párů) |
Vítězové French Open 2021 | |
Dvouhra mužů | ![]() |
Dvouhra žen | ![]() |
Čtyřhra mužů | ![]() ![]() |
Čtyřhra žen | ![]() ![]() |
Smíšená čtyřhra | ![]() ![]() |
Grand Slam | |
Australian Open • French Open Wimbledon • US Open | |
www Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Od roku 1928 je dějištěm události osmihektarový tenisový areál Stade Roland-Garros ležící na území 16. městského obvodu Paříže v sousedství Boulogneského lesíka.[4] Představuje jediný ze čtyř nejvýznamnějších turnajů velké čtyřky hraný na otevřených antukových dvorcích. Největším z dvaceti tří kurtů je Court Philippe Chatrier s kapacitou 15 tisíc diváků, jenž získal název po sportovním funkcionáři Philippu Chatrierovi. V roce 2020 byl opatřen zatahovací střechu. Druhý hlavní dvorec pro deset tisíc osob nese jméno Court Suzanne Lenglen po tenisové legendě Suzanne Lenglenové. V březnu 2019 byl otevřen třetí stadion, Court Simonne Mathieu pro 5 tisíc diváků, pojmenovaný po šampionce turnaje a člence hnutí odporu Simonne Mathieuové.[5][6]
Grandslam je nejsledovanější francouzskou událostí ve světě.[7][8] Pro pomalý antukový povrch, sedm kol a absenci tiebreaku v rozhodující sadě utkání, které muži hrají na tři vítězné sety, je French Open považován za fyzicky nejnáročnější tenisový turnaj světa.[9][10]
Program zahrnuje soutěže mužské i ženské dvouhry, mužskou, ženskou a smíšenou čtyřhru, soutěže juniorů, legend a vozíčkářů. Na počest čtyř francouzských tenistů první poloviny 20. století označovaných jako „čtyři mušketýři“ získává vítěz mužské dvouhry Pohár mušketýrů. Vítězka ženské dvouhry je oceněna Pohárem Suzanne Lenglenové. V sezóně 2006 finanční odměny žen vyrovnaly prémie mužů.
Španěl Rafael Nadal získal mezi roky 2005–2020 rekordních třináct trofejí, což znamenalo nejvyšší počet titulů z dvouhry jediného grandslamu. Jako první profesionální tenista rovněž vyhrál jeden turnaj třináctkrát. Na Roland Garros se stal prvním startujícím s alespoň 100 vítěznými zápasy, i prvním hráčem historie, jenž podesáté obhájil titul z jediného grandslamu.
Název
Oficiální název grandslamu ve francouzštině zní „Les internationaux de France de Roland-Garros“, ve zkrácené podobě pak „Tournoi de Roland-Garros“. Běžnými názvy jsou anglický „French Open“ a případně také jednoduchá mezinárodně používaná forma „Roland Garros“. Ve francouzštině je spojovník do jmen vkládán po úmrtí osoby, a proto korektní forma zápisu jména letce je „Roland-Garros“.[11] Malá encyklopedie tenisu uvádí český název grandslamu ve formě „Mezinárodní mistrovství Francie“.[12]
Historie
1891–1924: Uzavřený šampionát
Na první ročník grandslamu, který se uskutečnil v roce 1891, měli přístup pouze hráči registrovaní ve francouzských tenisových oddílech. Mezi ně patřil také Brit H. Briggs, jenž si odnesl debutovou výhru. Počátečnímu období dominoval Francouz Max Decugis s rekordními osmi amatérskými tituly. Název turnaje zněl Championnat de France. V angličtině se používal překlad „French Championships“. Premiérový ročník ženské části proběhl v roce 1897 a vítězkou se v prvních třech letech stala Francouzka Adine Massonová, která získala celkem pět titulů.
![](../I/Nadal_vs_Federer_RG_2007.jpg.webp)
Uzavření soutěží výlučně pro tenisty francouzských klubů trvalo do roku 1924. V této počáteční fázi se dějištěm konání staly postupně čtyři lokality:
- Île de Puteaux v Puteaux – hrálo se na pískovém povrchu se štěrkovým podkladem
- Racing Club de France v pařížském Bois de Boulogne – hrálo se na antuce
- Société Athlétique de la Villa Primrose v Bordeaux – ročník 1909, hrálo se na antuce
- Tennis Club de Paris, v pařížské čtvrti Auteuil – hrálo se na antuce
Současně s tímto turnajem se v období 1912–1914 a v letech 1920, 1921 a 1923, konala na antukových dvorcích Stade français v Saint-Cloud druhá tenisová soutěž World Hard Court Championships (WHCC; česky Mistrovství světa na tvrdých dvorcích). Roku 1922 proběhla její soutěž v Bruselu. Někdy je právě tento turnaj považován za skutečného předchůdce druhého grandslamu sezóny, protože byl od počátku otevřen i zahraničním tenistům. Dvakrát tuto událost vyhrála novozélandská světová jednička Tony Wilding (1913, 1914), a později také první hráč světa Američan Bill Tilden (1921). V roce 1924 již WHCC neproběhl v důsledku konání pařížských letních olympijských her.
1925–1945: Otevření světu a čtyři mušketýři
V roce 1925 byl Championnat de France poprvé otevřen i zahraničním amatérským tenistům. V letech 1925 a 1927 se uskutečnil na antukových dvorcích Stade français v Saint-Cloud, kde se předtím odehrávalo Mistrovství světa na tvrdých dvorcích. Roku 1926 turnaj hostil Racing Club de France v Boulogneském lesíku, tedy místo, na němž se v předchozích letech konal uzavřený francouzský šampionát.
![](../I/Cibulkova_Roland_Garros_2009_3.jpg.webp)
Po francouzském vítězství „čtyř mušketýrů“ – René Lacosta, Jeana Borotry, Henri Cocheta a Jacquese Brugnona, nad družstvem Spojených států v Davis Cupu 1927 konaném ve Filadelfii, se Francouzi rozhodli rychle vybudovat nový sportovní areál, na kterém by obhajovali ve vyzývacím finále salátovou mísu. Tak vznikl záměr vzniku Tenisového areálu Rolanda Garrose, který byl otevřen již v roce 1928 ve čtvrti Autiel na jihu Paříže. Od tohoto data se v něm každoročně koná grandslam French Open, do roku 1968 hraný pod názvem French Championships.[13] Pojmenování tenisový areál získal po francouzském letci Rolandu Garrosovi, který 23. září 1913 jako první přeletěl Středozemní moře a poté se účastnil v roli bojového pilota první světové války.
Antukový povrch na dvorcích je relativně pomalý, což vede k možnosti rozvinutí obranného stylu hry. Vítězové jsou obvykle vnímání jako nejlepší tenisté na antuce pro dané období.[14] Turnaj se neuskutečnil v obdobích první (1915–1919) a druhé světové války (1940–1945). Ve vichistickém režimu byl v letech 1941–1945 hrán turnaj Tournoi de France, tenisové mistrovství uzavřené jen pro francouzské tenisty, jehož dvojnásobným šampiónem se stal Bernard Destremau a třikrát na něm triumfoval Yvon Petra. Francouzská tenisová federace jej však nezahrnuje do historie grandslamu.[15]
![](../I/Iveta_Bene%C5%A1ov%C3%A1_at_the_2009_French_Open_2.jpg.webp)
Ve dvacátých letech ovládli mužské soutěže čtyři mušketýři, přesto se žádnému z nich nepovedlo titul obhájit. Francouzskou dominanci přerušil v roce 1933 Australan Jack Crawford. Do roku 2013 pak grandslam vyhráli pouze dva další domácí hráči, a to v roce 1946 Marcel Bernard, který v pětisetové finálové bitvě porazil československého tenistu Jaroslava Drobného, a podruhé roku 1983 Yannick Noah po výhře nad Švédem Matsem Wilanderem.
Ve třicátých letech byli hlavními postavami grandslamu Crawford, Němec Gottfried von Cramm a Brit Fred Perry. Roku 1938 zvítězil v boji o titul nad Čechoslovákem Roderichem Menzelem první Američan Don Budge, jenž danou sezónu také získal premiérový čistý grandslam v historii tenisu.
Mezi ženami se ve dvacátých letech prosadila Francouzka Suzanne Lenglenová se šesti tituly, následována čtyřmi výhrami Američanky Helen Willsové Moodyové a v letech 1935–1937 třemi trofejemi Němky Hilde Krahwinkel Sperlingové.
1946–1967: Dominance Australanů a Američanek
První dva ročníky pařížského grandslamu konané po druhé světové válce, v letech 1946 a 1947, se hrály až po londýnském Wimbledonu, jako třetí událost ze čtyř.
![](../I/Gustavo_Kuerten_French_Open_2005.jpg.webp)
V roce 1947 získal titul Maďar Jozsef Asboth a v 50. letech se mezi hlavní osobnosti zařadil československý tenista, jenž později získal egyptské občanství od krále Faruka, Čech Jaroslav Drobný. Po finálových nezdarech z let 1946, 1948 a 1950, vyhrál následující dva ročníky 1951 a 1952. V roce 1953 pak v semifinále nestačil na nastupujícího australského tenistu Kena Rosewalla, který se stal v osmnácti letech a sedmi měsících věku, do té chvíle nejmladším vítězem French Championships.
Ženskou část v poválečné etapě ovládly Američanky, když si v letech 1946–1960 připsaly vítězství Margaret Osborneová duPontová, Patricia Canningová Toddová, Doris Hartová, Shirley Fryová Irvinová, Maureen Connollyová Brinkerová a konečně v roce 1960 tuto zámořskou šňůru zakončila Darlene Hardová. V roce 1958 se Maďarka Zsuzsa Körmöczyová stala vůbec nejstarší šampiónkou pařížské události, když vyhrála ve věku třiceti tří let a devíti měsíců.
Od roku 1956 následovalo třináctileté období dominance australských hráčů, které po titulech Roye Emersona, Rosewalla a Freda Stolla v roce 1969 titulem završil Rod Laver, který v dané sezóně získal druhý čistý grandslam v mužském tenisu. Nesnadné soupeře Australanů v této éře představovali Ital Nicola Pietrangeli a Španěl Manuel Santana, oba se dvěma vítězstvími.
V šedesátých letech si mezi ženami po dvou titulech připsaly Australanka Margaret Courtová a Britka Ann Haydonová-Jonesová.
Open éra
V sezóně 1968 došlo k otevření turnaje pro profesionály a od tohoto roku název grandslamu zní French Open.
Protože otevření Australian Open proběhlo až v roce 1969, stal se French Open 1968 historicky prvním grandslamem, na němž mohli startovat profesionální hráči. Tento ročník vyhrál Australan Ken Rosewall, jenž v boji o titul zdolal krajana Roda Lavera. Ve finále ženské dvouhry triumfovala americká tenistka Nancy Richeyová, na jejíž raketě ve finále skončila Haydonová-Jonesová. V roce 1969 pak potřetí triumfovala Margaret Courtová, která v dané sezóně zkompletovala jako první tenistka otevřené éry čistý grandslam ve dvouhře. Celkově pařížskou dvouhru vyhrála pětkrát (z toho 3× v otevřené éře).
70. a 80. léta: Nástup Borga a opět Američanek
![](../I/Steffi_Graf_2005.jpg.webp)
Od počátku sedmdesátých let, po ukončení australské nadvlády, se začali prosazovat evropští tenisté. Dva tituly v řadě si připsal československý hráč Jan Kodeš, následován Španělem Andrésem Gimenem, který se v roce 1972 stal ve věku třiceti čtyř let a deseti měsíců, vůbec nejstarším vítězem French Open v historii. Od roku 1974 nastala dominantní etapa Švéda Björna Borga, jehož šest trofejí nasbíraných do roku 1981 dokázali přerušit pouze Ital Adriano Panatta (1976), jenž ho porazil v prvním kole a Argentinec Guillermo Vilas (1977). Osmnáctiletý Börg se vítězstvím v roce 1974 stal nejmladším šampiónem turnaje, když překonal věkový rekord Rosewalla.
Tiebreak byl zaveden v roce 1973, ale nehraje se v rozhodující sadě zápasu.[16]
Od sezóny 1972, kdy titul získala Billie Jean Kingová, nastoupila druhá perioda dominance amerických tenistek, která skončila až rokem 1986. Během této etapy vytvořila rekord v počtu sedmi titulů Chris Evertová, dvě výhry zaznamenala také Martina Navrátilová, která již v Paříži startovala s americkým občanstvím. Od roku 1987 se prosazovaly Evropanky, nejvíce pak Němka Steffi Grafová s šesti vítězstvími, která v roce 1988 navíc dosáhla na čistý grandslam.
Tři tituly v osmdesátých letech přidali Švéd Mats Wilander a Čech Ivan Lendl. V roce 1989 se stal vůbec nejmladším mužským vítězem dvouhry na jakémkoli Grand Slamu Američan Michael Chang, když ve věku sedmnácti let a tří měsíců dokázal nejdříve ve čtvrtém kole porazit světovou jedničku Lendla v pětisetové bitvě, v níž už prohrával 0–2 na sety. Ve finále opět v pěti dějstvích zdolal Švéda Stefana Edberga. Překonal tak věkový rekord Matse Wilandra, který Roland Garros 1982 vyhrál v sedmnácti letech a devíti měsících.
Od 90. let: Úspěch Evropanů – Nadal a Heninová
V devadesátých letech získali dva tituly za sebou Američan Jim Courier a Španěl Sergi Bruguera. Následovaly tři vítězství světové jedničky Gustavo Kuertena, prvního brazilského vítěze turnaje.
![](../I/Rafael_Nadal_and_Roger_Federer_at_the_2006_French_Open.jpg.webp)
Od začátku nového milénia začala španělská éra, kdy po výhrách Alberta Costy a Juana Carlose Ferrera, přišlo do roku 2012 sedm titulů Rafaela Nadala, jehož dominanci od sezóny 2004 přerušil pouze v roce 2009 Švýcar Roger Federer, který tím doplnil sbírku titulů ze všech čtyř grandslamů. V roce 2012 pak Nadal sedmou výhrou překonal Borgův rekord a současně vyrovnal nejvyšší počet vítězných grandslamů ve dvouhře z jediného turnaje, když se zařadil po bok sedmi wimbledonských výher Američana Peta Samprase (později se k nim přidal i Roger Federer, který v to samém roce posedmé vyhrál Wimbledon).
Čistý grandslam v sezóně 1997 unikl Švýcarce Martině Hingisové, když vyhrála tři zbylé grandslamy, ale ve finále French Open 1997 odešla poražena od Chorvatky Ivy Majoliové a nikdy singlový titul na turnaji nezískala. V devadesátých letech dosáhla hattricku – tří výher v řadě Jugoslávka Monika Selešová. Při prvním z nich v roce 1990, kdy jí bylo šestnáct let a šest měsíců, se stala nejmladší vítězkou celé historie French Open.
V sezóně 2002 vyhrála dvouhru Mary Pierceová, první Francouzka od titulu Françoise Durrové z roku 1967. Do konce první dekády nového tisíciletí se nejvýraznější postavou ženské části Roland Garros stala belgická světová jednička Justine Heninová, která triumfovala celkem čtyřikrát, z toho třikrát v řadě. French Open 2011 pak vyhrála Číňanka Li Na a stala se historicky prvním tenistou z asijské země, jenž dokázal vyhrát dvouhru na jakémkoli grandslamu. Maria Šarapovová si připsala v roce 2012 první titul a jako desátá žena historie tenisu zkompletovala kariérní Grand Slam. Druhou trofej přidala o dva roky později po vítězství nad Simonou Halepovou.
![](../I/Serena_Williams_Roland_Garros.jpg.webp)
Rafael Nadal se finálovou výhrou nad Davidem Ferrerem v roce 2013 stal prvním mužem historie, kterému se podařilo jediný grandslam vyhrát osmkrát. Serena Williamsová na stejném ročníku triumfovala podruhé, když titul získala po 11 letech, což představovalo nejdelší prodlevu mezi dvěma grandslamovými vítězstvími v open éře. V následujícím ročníku 2014 vylepšil Španěl svůj rekordní zápis, když získal devátou trofej poté, co ve finále zdolal Djokoviće. Od prvního startu v roce 2005 prohrál během dalších jedenácti odehraných ročníků dva zápasy – v osmifinále 2009 se Švédem Söderlingem a ve čtvrtfinále 2015 s Djokovićem, když ze 70 zbylých klání vyšel vítězně.[17] V ženském deblu 2014 dosáhla na premiérovou trofej z pařížského grandslamu asijská dvojice, kterou tvořily čínská světová jednička Pcheng Šuaj a tchajwanská druhá hráčka žebříčku Sie Su-wej. Novak Djoković v roce 2016 zkompletoval jako osmý tenista kariérní Grand Slam, stal se třetím hráčem, který vyhrál čtyři majory v řadě.[18] a jako první vydělal na odměnách více než 100 milionů dolarů, když hranici překonal postupem do čtvrtfinále.[19] Druhou španělskou šampionkou z dvouhry se ve stejném ročníku stala nastupující světová dvojka Garbiñe Muguruzaová.[20] Premiérový titul na majorech v roce 2018 vybojovala Rumunka Simona Halepová. Poprvé od roku 1992 tak v obou singlových soutěžích zvítězili světové jedničky.[21]
French Open 2020 probíhal kvůli pandemii covidu-19 na přelomu září a října s hygienickými omezeními. Premiérově od roku 1947 byl hrán mimo tradiční jarní termín a sezónní grandslam poprvé v historii uzavřel. Maximální denní návštěvnost byla snížena na tisíc diváků a smíšená soutěž zrušena.[22] Rafael Nadal na něm od roku 2017 získal čtvrtou trofej v řadě. Celkově třináctým turnajovým vítězstvím navýšil vlastní grandslamový rekord v počtu titulů z dvouhry jediného majoru. Jako první profesionální tenista vyhrál jeden turnaj potřinácté. Dvacátým kariérním grandslamem se v mužských statistikách vyrovnal vedoucímu Federerovi. V Paříži se stal prvním tenistou s alespoň 100 vyhranými zápasy a po Federerovi celkově druhým mužem na jednom z majorů. Představoval rovněž prvního muže otevřené éry, který počtvrté triumfoval na grandslamu bez ztráty setu a prvního tenistu historie, jemuž se podařilo podesáté obhájit titul z jediného grandslamového turnaje.[23][24][25] V roce 2021 podruhé vyhrál Novak Djoković. Svou devatenáctou trofejí z turnajů velké čtyřky zkompletoval jako první muž otevřené éry kariérní grandslam podruhé.[26] Titul z ženské dvouhry si odvezla Češka Barbora Krejčíková, která jako šestá pařížská šampionka v řadě vybojovala na Roland Garros premiérový singlový grandslam. Navíc se stala první hráčkou od Mary Pierceové z roku 2000, jež triumfovala během jednoho ročníku i ve čtyřhře.[27]
Rozšíření
![](../I/Peugeot_306_Roland_Garros_003.JPG.webp)
V roce 2009 vydala Francouzská tenisová federace (FFT) prohlášení, ve kterém uvedla, že zázemí French Open je nedostatečné a zaostává za dalšími třemi Grand Slamy. Proto došlo k pověření francouzského architekta Marca Mimrama, mimo jiné autora pěšího mostu „Passerelle des Deux Rives“ přes Rýn ve Štrasburku[28], aby navrhl rozšíření a celkovou inovaci areálu Stade Roland-Garros, včetně zlepšení osvětlení a možnosti uzavření dvorce Philippa Chartiera zatahovací střechou.
V blízké rekreační oblasti Georges Hébert, ležící východně od Roland Garros v Porte d'Auteuil, měl podle plánů vyrůst čtvrtý velký stadión se zatahovací střechou a kapacitou 14 600 diváků. Spolu s ním by pak měly vzniknout další dva menší dvorce pro 1 500 a 750 návštěvníků.[29]
![](../I/Roland_Garros_2012_Ballkid.jpg.webp)
Během roku 2010 se zvedl nesouhlas s navrhovaným rozšířením, a to také ze strany pařížské městské rady. V reakci na to FFT odhalil alternativní plán, který předpokládal přemístit konání druhého grandslamu do nové lokality s 55 tenisovými dvorci. K uvažovaným lokalitám patřily Marne-la-Vallée u Euro Disney, severní pařížské předměstí Gonesse a opuštěná vojenská základna poblíž Versailles.[30] Rozloha Roland Garros je méně než poloviční v porovnání se všemi zbylými areály turnajů velké čtyřky, proto FFT pracoval pouze se dvěma scénáři: rozšíření stávajícího zázemí nebo změna dějiště konání.[31]
V únoru 2011 bylo učiněno rozhodnutí, které uvádělo, že French Open bude pokračovat ve stávajícím areálu u Porte d'Auteuil a do roku 2021 projde významnou obnovou. V březnu 2019 byla otevřena třetí hlavní aréna, Court Simonne Mathieu, na pozemcích Jardin des serres d'Auteuil pro 5 tisíc diváků. Dokončení úprav zaznamenala část areálu Fonds des Princes, se vznikem šesti nových kurtů, čtyř soutěžních (10, 11, 12 a 13) a dvou tréninkových (15 a 16). Centrální dvorec Philippa Chatriera prošel modernizací, výměnou sedadel, a v roce 2020 získal zatahovací střechu.[5] Court 1 pro 3 900 návštěvníků byl po dohrání ročníku 2019 zbourán.[6]
Sběrači míčků
Na French Open působí 250 sběračů míčků (francouzsky ramasseurs de balles). Jedná se o 12–16leté francouzské chlapce a dívky hrající tenis, kteří během zápasů nosí stejnokroje. Jejich výběr probíhá na základě podané žádosti, kterých v roce 2010 přišlo okolo 2 500.[32] Vybraní adepti podstupují před grandslamem vícetýdenní přípravu.
![](../I/Court_Philippe_Chatrier_-_1er_tour_de_Roland_Garros_2010_-_tennis_french_open.jpg.webp)
Poháry pro vítěze a finanční odměny
Poháry pro vítěze
Jména vítězů soutěží dvouher jsou vyryta na poháry. Všechny jsou vyrobeny z čistého stříbra:
- vítězce ženské dvouhry náleží pohár „Coupe Suzanne Lenglen“, pojmenovaný po šestinásobné šampiónce Suzanne Lenglenové,
- vítězi mužské dvouhry náleží pohár „Coupe des Mousquetaires“ (pohár mušketýrů), pojmenovaný v roce 1927 po čtyřech mušketýrech francouzského tenisu,
- vítězům mužské čtyřhry náleží „Coupe Jacques Brugnon“, pojmenovaný po Jacquesi Brugnonovi,
- vítězkám ženské čtyřhry náleží pohár „Coupe Simone Mathieu“, pojmenovaný po dvojnásobné šampiónce Simone Mathieuové,
- vítězům smíšené čtyřhry náleží pohár „Coupe Marcel Bernard“, pojmenovaný po šampiónu Marcelu Bernardovi
Všichni vítězové obdrží nepatrně menší stříbrné repliky pohárů vyrobené firmou Maison Mellerio, sídlící na pařížské ulici Rue de la Paix.
Galerie
- Rafael Nadal, 2006
- Coupe Suzanne Lenglen
Dotace turnaje
Celkový rozpočet French Open 2021 byl vůči předešlému ročníku snížen o 3,63 milionů (o 10,53 %) a dosáhl částky 34 367 215 eur. Příčinou se stala probíhající pandemie koronaviru. Nezměněny zůstaly odměny v kvalifikacích a prvním a druhém kole dvouher. Vítězové singlových soutěží si připsali 1 400 000 eur, což představovalo pokles o 200 tisíc eur.
Mužská a ženská dvouhra[33] | |||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Odměny | vítězové | finalisté | semifinalisté | čtvrtfinalisté | 16 v kole | 32 v kole | 64 v kole | 128 v kole | Q3 | Q2 | Q1 |
hráče v kole | 1 400 000 € | 750 000 € | 375 000 € | 255 000 € | 170 000 € | 113 000 € | 84 000 € | 60 000 € | 25 600 € | 16 000 € | 10 000 € |
celkem v kole | 1 400 000 € | 750 000 € | 750 000 € | 1 020 000 € | 1 360 000 € | 1 808 000 € | 2 688 000 € | 3 840 000 € | 409 600 € | 512 000 € | 640 000 € |
změna k 2020 | −12,5 % | −6,25 % | −11,82 % | −10,06 % | −10,06 % | −10,32 % | 0 % | 0 % | 0 % | 0 % | 0 % |
Mužská a ženská čtyřhra[33] | |||||||||||
páru v kole | 244 295 € | 144 074 € | 84 749 € | 49 853 € | 29 325 € | 17 250 € | 11 500 € | N/A | |||
celkem v kole | 244 295 € | 144 074 € | 169 498 € | 199 412 € | 234 600 € | 276 000 € | 368 000 € | ||||
změna k 2020 | −23,57 % | −23,38 % | −23,38 % | −23,38 % | −23,38 % | −27,88 % | −23,08 % | ||||
Celková dotace = 34 367 215 € (−10,53 %)[33] | |||||||||||
Částky jsou uváděny na jednu soutěž a ve čtyřhrách na pár. |
Bodové hodnocení
Tabulka uvádí zisk bodů do žebříčku ATP a WTA v závislosti na kole turnaje, ve kterém tenista vypadl.
Dospělí | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Soutěž | vítězové | finalisté | semifinalisté | čtvrtfinalisté | 16 v kole | 32 v kole | 64 v kole | 128 v kole | Q | Q3 | Q2 | Q1 |
dvouhra mužů | 2000 | 1200 | 720 | 360 | 180 | 90 | 45 | 10 | 25 | 16 | 8 | 0 |
čtyřhra mužů | 0 | N/A | ||||||||||
dvouhra žen | 1300 | 780 | 430 | 240 | 130 | 70 | 10 | 40 | 30 | 20 | 2 | |
čtyřhra žen | 10 | N/A | ||||||||||
Junioři | ||||||||||||
vítězové | finalisté | semifinalisté | čtvrtfinalisté | 16 v kole | 32 v kole | Q | Q3 | N/A | ||||
dvouhra juniorů | 1000 | 600 | 370 | 200 | 100 | 45 | 30 | 20 | ||||
dvouhra juniorek | ||||||||||||
čtyřhra juniorů | 750 | 450 | 275 | 150 | 75 | N/A | ||||||
čtyřhra juniorek | ||||||||||||
Vozíčkáři | ||||||||||||
vítězové | finalisté | semifinalisté | čtvrtfinalisté | N/A | ||||||||
dvouhra | 800 | 500 | 375 | 100 | ||||||||
čtyřhra | 800 | 500 | 100 | — | ||||||||
dvouhra kvadruplegiků | 800 | 500 | 375 / 100 | — | ||||||||
čtyřhra kvadruplegiků | 800 | 100 | — | — |
Vítězové 2021
Galerie
- Novak Djoković
mužská dvouhra - Barbora Krejčíková
ženská dvouhra - Pierre-Hugues Herbert
mužská čtyřhra - Nicolas Mahut
mužská čtyřhra - Kateřina Siniaková
ženská čtyřhra - Barbora Krejčíková
ženská čtyřhra - Desirae Krawczyková
smíšená čtyřhra - Joe Salisbury
smíšená čtyřhra
Finále soutěží
Vítězové a finalisté French Open 2021 | |||
---|---|---|---|
Soutěž | vítězové | finalisté | výsledek |
mužská dvouhra | ![]() | ![]() | 6–7(6–8), 2–6, 6–3, 6–2, 6–4 |
ženská dvouhra | ![]() | ![]() | 6–1, 2–6, 6–4 |
mužská čtyřhra | ![]() ![]() | ![]() ![]() | 4–6, 7–6(7–1), 6–4 |
ženská čtyřhra | ![]() ![]() | ![]() ![]() | 6–4, 6–2 |
smíšená čtyřhra | ![]() ![]() | ![]() ![]() | 2–6, 6–4, [10–5] |
![](../I/Court_Suzanne_Lenglen_-_3%C3%A8me_tour_de_Roland_Garros_2010_-_tennis_french_open.jpg.webp)
Přehled rekordů
Rekord | Éra | Tenista | Počet | Roky |
---|---|---|---|---|
Muži od roku 1891 | ||||
Nejvíce titulů ve dvouhře | do 1925 | ![]() |
8 | 1903, 1904, 1907, 1908, 1909, 1912, 1913, 1914 |
1925–67 | ![]() |
4 | 1926, 1928, 1930, 1932 titul na WHCC: 1922 | |
od 1968 | ![]() |
13 | 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020 | |
Nejvíce titulů ve dvouhře v řadě | do 1925 | ![]() |
4 | 1897, 1898, 1899, 1900 |
1925–68 | ![]() ![]() ![]() ![]() |
2 | 1948, 1949 1951, 1952 1954, 1955 1959, 1960 | |
od 1968 | ![]() |
5 | 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 | |
Nejvíce titulů ve čtyřhře | do 1925 | ![]() |
14 | 1902, 1903, 1904, 1905, 1906, 1907, 1908, 1909, 1910, 1911, 1912, 1913, 1914, 1920 |
1925–67 | ![]() |
6 | 1960, 1962, 1961, 1963, 1964, 1965 | |
od 1968 | ![]() ![]() |
4 | 2005, 2006, 2011, 2012 2007, 2010, 2011, 2012 | |
Nejvíce titulů ve čtyřhře v řadě | do 1925 | ![]() |
13 | 1902, 1903, 1904, 1905, 1906, 1907, 1908, 1909, 1910, 1911, 1912, 1913, 1914 |
1925–67 | ![]() |
6 | 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965 | |
od 1968 | ![]() |
3 | 2010, 2011, 2012 | |
Nejvíce titulů v mixu mezi muži | do 1925 | ![]() |
7 | 1904, 1905, 1906, 1908, 1909, 1914, 1920 |
od 1968 | ![]() |
3 | 1968, 1971, 1973 | |
Nejvíce titulů celkově mezi muži (dvouhra, čtyřhra, mix) |
do 1925 | ![]() |
29 | 1902–1920 (8 dvouhra, 14 čtyřhra, 7 mix) |
1925–67 | ![]() |
8 | 1960–1967 (2 dvouhra, 6 čtyřhra) | |
od 1968 | ![]() |
13 | 2005–2020 (13 dvouhra) | |
Ženy od roku 1897 | ||||
Nejvíce titulů ve dvouhře | do 1967 | ![]() |
6 | 1920, 1921, 1922, 1923, 1925, 1926 tituly na WHCC: 1914, 1921, 1922, 1923 |
od 1968 | ![]() |
7 | 1974, 1975, 1979, 1980, 1983, 1985, 1986 | |
Nejvíce titulů ve dvouhře v řadě | do 1967 | ![]() ![]() |
4 | 1909, 1910, 1911, 1912 1920, 1921, 1922, 1923 |
od 1968 | ![]() ![]() ![]() |
3 | 1990, 1991, 1992 2005, 2006, 2007 | |
Nejvíce titulů ve čtyřhře | do 1967 | ![]() |
6 | 1933, 1934, 1936, 1937, 1938, 1939 |
od 1968 | ![]() ![]() |
7 | 1975, 1982, 1984, 1985, 1987, 1988, 1986 | |
Nejvíce titulů ve čtyřhře v řadě | do 1967 | ![]() ![]() ![]() |
4 | 1936, 1937, 1938, 1939 1950, 1951, 1952, 1953 1950, 1951, 1952, 1953 |
od 1968 | ![]() ![]() |
5 | 1984, 1985, 1987, 1988, 1986 1991, 1992, 1993, 1994, 1995 | |
Nejvíce titulů v mixu mezi ženami | do 1967 | ![]() |
7 | 1914, 1920, 1921, 1922, 1923, 1925, 1926 |
od 1968 | ![]() ![]() |
3 | 1968, 1971, 1973 1999, 2006, 2010 | |
Nejvíce titulů celkově mezi ženami (dvouhra, čtyřhra, mix) |
do 1967 | ![]() |
15 | 1919–1926 (6 dvouhra, 2 čtyřhra, 7 mix) |
od 1968 | ![]() ![]() |
11 | 1974–88 (2 dvouhra, 7 čtyřhra, 2 mix) |
Rekord | Soutěž | Tenista | Popis rekordu | |
---|---|---|---|---|
Nejmladší vítězové | muži | ![]() |
17 let a 3 měsíce (1989) | |
ženy | ![]() |
16 let a 6 měsíců (1990) | ||
Nejstarší vítězové | muži | ![]() |
40 let a 9 měsíců (1901) | |
ženy | ![]() |
33 let a 10 měsíců (1958) | ||
Nejdelší zápas | muži | ![]() ![]() |
6.34 hod (1. kolo, 2004) 6:4, 6:3, 6:7, 3:6, 16:14 | |
ženy | ![]() ![]() |
4.07 hod (1. kolo, 1995) 6:7, 7:5, 6:2 | ||
Nejvíce proher ve finále | muži | ![]() |
2008, 2014, 2015 | |
ženy | ![]() |
1929, 1932, 1933, 1935, 1936, 1937 | ||
Nenasazení vítězové dvouhry | muži | ![]() ![]() ![]() ![]() |
1946 1982 1997 2004 | |
ženy | ![]() ![]() ![]() ![]() |
1933 2017 2020 2021 |
Nejvíce titulů v otevřené éře
Tenista | Stát | Počet | rok |
---|---|---|---|
Mužská dvouhra | |||
![]() |
Španělsko | 13 | 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020 |
![]() |
Švédsko | 6 | 1974, 1975, 1978, 1979, 1980, 1981 |
![]() |
Švédsko | 3 | 1982, 1985, 1988 |
![]() |
Československo | 3 | 1984, 1986, 1987 |
![]() |
Brazílie | 3 | 1997, 2000, 2001 |
Ženská dvouhra | |||
![]() |
USA | 7 | 1974, 1975, 1979, 1980, 1983, 1985, 1986 |
![]() |
Německo | 6 | 1987, 1988, 1993, 1995, 1996, 1999 |
![]() |
Belgie | 4 | 2003, 2005, 2006, 2007 |
![]() |
Austrálie | 3 | 1969, 1970, 1973 |
![]() |
Jugoslávie | 3 | 1990, 1991, 1992 |
![]() |
Španělsko | 3 | 1989, 1994, 1998 |
![]() |
USA | 3 | 2002, 2013, 2015 |
Československá a česká stopa
![](../I/Safarova_RG15_(4)_(18686046093).jpg.webp)
Pět finále dvouhry si zahrál Jaroslav Drobný. V letech 1946, 1948 a 1950 odešel z boje o titul poražen, poté již jako egyptský občan získal dva tituly. Jan Kodeš se stal od roku 1925 pátým tenistou turnaje, který dosáhl na dvě výhry v řadě, když triumfoval v letech 1970 a 1971. Tři tituly v 80. letech přidal Ivan Lendl, jenž další dvě finále prohrál. Posledním českým singlovým finalistou je Petr Korda, který v roce 1992 podlehl Courierovi. Roku 1990 prohrál s Ivaniševićem také finále debla.
V letech 1957 a 1963 se do semifinále dvouhry probojovala Věra Pužejová-Suková, která roku 1957 zvítězila s Jiřím Javorským ve smíšené čtyřhře. V roce 1975 odešla z boje o titul poražena Martina Navrátilová. Následující sezónu neuspěla také Renáta Tomanová. Premiérový a zároveň jediný československý ženský titul získala roku 1981 Hana Mandlíková. V roce 2015 se do finále dostala Lucie Šafářová, avšak v něm nestačila na Serenu Williamsovou ze Spojených států. V roce 2019 se do závěrečného zápasu dvouhry probojovala 19letá Markéta Vondroušová, jakožto první teenagerka od sezóny 2007, kterou přehrála Australanka Ashleigh Bartyová. V ročníku 2021 získala první singlový grandslam Barbora Krejčíková. Z Paříže si pak jako sedmá tenistka otevřené éry odvezla během jednoho ročníku i deblovou trofej, v níž startovala s Kateřinou Siniakovou.[34]
Finále mužské čtyřhry si třikrát zahrál Lukáš Dlouhý, z toho jednou v roce 2009 s Leandrem Paesem vyhrál. V letech 1996 a 1997 triumfoval Daniel Vacek spolu s Rusem Kafelnikovem a v roce 2001 odešli z boje o titul poraženi Petr Pála a Pavel Vízner.
![](../I/Karel_Novacek-RG1994.jpg.webp)
Roku 1986 si titul připsal také Tomáš Šmíd, když vytvořil pár s Australanem Johnem Fitzgeraldem. První deblovou výhru pro Československo z Roland Garros zajistil v roce 1948 Jaroslav Drobný, který hrál se Švédem Lennartem Bergelinem.
V ženské čtyřhře zvítězila v roce 1975 Martina Navrátilová, když nastoupila s Chris Evertovou. V roce 1977 získala titul Regina Maršíková spolu s Teeguardenovou. V sezóně 1990 pak triumfovaly Jana Novotná a Helena Suková. Novotná si výhru zopakovala další rok s Gigi Fernándezovou a také roku 1998 s Martinou Hingisovou. V sezóně 2011 zvedly vítězný pohár nad hlavu Andrea Hlaváčková a Lucie Hradecká. V letech 2015 a 2017 triumfovala Lucie Šafářová společně s Američankou Bethanie Mattekovou-Sandsovou. V sezónách 2018 a 2021 ovládly debl Barbora Krejčíková s Kateřinou Siniakovou.[35]
Roku 1974 ovládla soutěž smíšené čtyřhry Martina Navrátilová, když nastoupila s Ivanem Molinou. V sezóně 1978 vyhráli mix Tomanová s Pavlem Složilem a roku 1980 pak v boji o titul Tomanová se Stanislavem Birnerem neuspěli. V sezóně 1991 vyhráli smíšenou čtyřhru také sourozenci Helena a Cyril Sukovi.
Přehled finále
Odkazy
Poznámky
- Turnaj hraný v letech 1891–1924 umožňoval start pouze hráčům z francouzských tenisových klubů.
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku French Open na anglické Wikipedii.
- CIMINO, Alice. Roland Garros will not forbid any outfit according to director Guy Forget [online]. Tennis World, 2019-05-21 [cit. 2019-05-24]. Dostupné online. (anglicky)
- Wimbledon: Final set tie-breaks to be introduced in 2019 [online]. [cit. 2019-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- Australian Open announces introduction of final set tie-breaks [online]. [cit. 2019-05-17]. Dostupné online. (anglicky)
- Francouzský tenisový svaz, Roland Garros. www.fft.fr [online]. [cit. 04-06-2012]. Dostupné v archivu pořízeném dne 30-05-2010.
- What's new at RG2019? [online]. Roland Garros, 2019-05-22 [cit. 2019-05-24]. Dostupné online. (anglicky)
- AFP. French Open: Roland Garros sports new look after years of legal battles [online]. Sport Star, 2019-05-23 [cit. 2019-05-24]. Dostupné online. (anglicky)
- Day 15 – Press conference with tournament's management [online]. rolandgarros.com, 2007-06-10 [cit. 2007-08-10]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2007-07-15.
- Roland Garros: a venue open all year long. Television Coverage [online]. ftt.fr [cit. 2007-08-09]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2008-04-20.
- CLAREY, Christopher. In a year of change at Roland Garros, the winners may stay the same [online]. International Herald Tribune, 2006-05-26 [cit. 2007-08-08]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2007-10-16.
- French Open – Countdown: Borg's view on RG [online]. Eurosport, 2008-05-22 [cit. 2008-05-22]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2011-08-19.
- http://www.thetennisspace.com/off-court/diary-at-roland-garros/
- Lichner, I. et al. (1985), s. 183
- Roland Garros: a venue open all year long. Past Winners and Draws [online]. ftt.fr [cit. 2007-08-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2007-08-08.
- Lichner et al. (1985), s. 184
- Event Guide / History / Past Winners 1891 - 2008 [online]. IBM, Fédération Française de tennis [cit. 2009-07-02]. Dostupné online.
- Event Guide / History / Record Breakers [online]. IBM, Fédération Française de tennis [cit. 2009-07-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-02-16.
- Neporazitelný Nadal přemohl Djokoviče a dobyl devátý triumf. ČT Sport [online]. 2014-06-08 [cit. 2014-06-08]. Dostupné online.
- Luboš Zabloudi. Djokovič na Roland Garros zkompletoval kariérní i nekaledářní grandslam! [online]. Tenisportál.cz, 2016-05-05 [cit. 2016-05-06]. Dostupné online.
- Ravi Ubha. Novak Djokovic becomes tennis' first $100 million man at French Open [online]. CNN, 2016-06-01 [cit. 2016-06-06]. Dostupné online.
- Muguruza Shocks Serena For First Major [online]. WTA Tennis, Inc., 2016-06-04 [cit. 2016-06-04]. Dostupné online.
- Luboš Zabloudil, TenisPortal.cz. Nadal bez problémů přehrál Thiema a má 11. trofej z Roland Garros! [online]. TenisPortal.cz, 2018-06-10 [cit. 2018-06-11]. Dostupné online.
- CLAREY, Christopher. The French Open Is Postponed, to the Surprise of the Tours. The New York Times [online]. 2020-03-17 [cit. 2020-08-27]. Dostupné online. ISSN 0362-4331. (anglicky)
- SEMINARA, Dave. Rafa's 'Moon Landing' Among Sports' Greatest All-Time Records [online]. ATP Tennis, Inc., 2020-10-11 [cit. 2020-10-12]. Dostupné online. (anglicky)
- Rafa Relishes Records, But Puts 20th Slam In Perspective In Face Of Pandemic [online]. ATP Tour, Inc., 2020-10-11 [cit. 2020-10-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ODDO, Chris. 100 for the King: Numbers behind Rafa's latest Paris success - Roland-Garros - The 2020 Roland-Garros Tournament official site [online]. Roland Garros, 2020-10-11 [cit. 2020-10-13]. Dostupné online. (anglicky)
- Novak Djokovic Comeback Seals Historic Roland Garros Victory [online]. ATP Tour, Inc, 2021-06-13 [cit. 2021-06-14]. Dostupné online. (anglicky)
- Krejcikova edges Pavlyuchenkova to win French Open title [online]. WTA Tennis, 2021-06-12 [cit. 2021-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- Mimram Footbridge. Culture Routes Archivováno 19. 7. 2011 na Wayback Machine Retrieved 2010-08-18.
- The Roland Garros Stadium of the Future. Roland Garros official Web site[nedostupný zdroj] Retrieved 2010-08-17.
- Martin, John (May 22, 2010). French Officials Consider Relocation Options for the Open. New York Times Retrieved 2010-08-18.
- Walker, Randy (June 1, 2010). FRENCH OPEN MAY HAVE TO LEAVE PARIS AND “WATCH TRADITION GROW." World Tennis Magazine Retrieved 2010-08-17.
- BRANCH, John. Ball Kids Wake Up The French Open. The New York Times. 2010-06-01. Dostupné online [cit. 2011-04-20]. (anglicky)
- French Open Prize Money 2021 [Confirmed] - Roland Garros - peRFect Tennis. Perfect-tennis.com [online]. 2021-05-25 [cit. 2021-05-29]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2021-05-25. (anglicky)
- Senzace dokonána! Krejčíková je první českou vítězkou dvouhry na French Open. TenisPortal.cz [online]. 2021-06-12 [cit. 2021-06-12]. Dostupné online.
- TenisPortal.cz, Luboš Zabloudil. Krejčíková se Siniakovou si z Roland Garros odváží první grandslamový titul! [online]. TenisPortal.cz, 2018-06-10 [cit. 2018-06-10]. Dostupné online.
Literatura
- LICHNER, Ivan. Malá encyklopedie tenisu. In: Praha: Olympia, 1985. Kapitola mezinárodní mistrovství Francie, s. 183–192.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu French Open na Wikimedia Commons
- French Open – oficiální stránky (anglicky) (francouzsky) (čínsky)
- Historie French Open na IDNES.cz
- Roland Garros, nekončící příběh na protenis.cz