Helmut Kohl
Helmut Josef Michael Kohl (3. dubna 1930 Ludwigshafen – 16. června 2017 Ludwigshafen) byl německý konzervativní politik, státník, dlouholetý předseda Křesťanskodemokratické unie (CDU). V letech 1969–1976 byl předsedou zemské vlády spolkové země Porýní-Falc. Od 1. října 1982 do 3. října 1990 byl kancléřem Západního Německa. Od 3. října 1990 do 27. října 1998 byl kancléřem sjednoceného Německa. Zasloužil se o rozvoj Spolkové republiky Německo a rozhodujícím způsobem o znovusjednocení Německa. Ve své vlasti je nazýván „kancléřem německého sjednocení“ (Kanzler der deutschen Einheit).
Helmut Kohl | |
---|---|
![]() Kohl na fotografii z roku 1989 | |
6. Spolkový kancléř Německa | |
Ve funkci: 1. října 1982 – 27. října 1998 | |
Prezident | Karl Carstens Richard von Weizsäcker Roman Herzog |
Předchůdce | Helmut Schmidt |
Nástupce | Gerhard Schröder |
5. předseda CDU | |
Ve funkci: 12. června 1973 – 7. listopadu 1998 | |
Předchůdce | Rainer Barzel |
Nástupce | Wolfgang Schäuble |
Stranická příslušnost | |
Členství | CDU |
Narození | 3. dubna 1930 Ludwigshafen, Porýní-Falc, ![]() |
Úmrtí | 16. června 2017 (ve věku 87 let) Ludwigshafen, ![]() |
Místo pohřbení | Old Cemetery |
Choť | Hannelore Kohlová (1960–2001) Maike Kohl roz. Richter (2008–2017) |
Rodiče | Hans Kohl a Cäcilie Kohl |
Děti | Walter Kohl, Peter Kohl |
Příbuzní | Wilhelm Renner (manželčin otec) |
Alma mater | Univerzita Heidelberg |
Profese | právník, historik, politolog |
Náboženství | římský katolicismus |
Ocenění | velkokříž Řádu za zásluhy Spolkové republiky Německo (1970) Velký kříž za zásluhy s hvězdou Řádu za zásluhy Spolkové republiky Německo (1973) velká čestná dekorace ve zlatě na stuze Čestného odznaku za zásluhy o Rakouskou republiku (1973) velký záslužný kříž s hvězdou a šerpou Záslužného řádu Spolkové republiky Německo (1975) Dýmkový kuřák roku (1975) … více na Wikidatech |
Podpis | ![]() |
Webová stránka | http://www.helmut-kohl.de/ |
Commons | Helmut Kohl |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Za své zásluhy o posílení evropské integrace mj. v souvislosti s uzavřením Maastrichtské smlouvy byl Kohl 11. prosince 1998 radou evropských prezidentů a předsedů vlád jmenován druhým čestným občanem Evropské unie po Francouzi Jeanu Monnetovi.[1]
Život
Mládí a studium
Kohl se narodil jako třetí dítě v konzervativní katolické rodině úředníka. Jeho starší bratr padl jako velmi mladý voják v posledních týdnech druhé světové války. Helmut Kohl byl ve svých 15 letech také odveden do pomocných jednotek, avšak do boje již nasazen nebyl. Roku 1946 vstoupil do právě založené CDU a po maturitě roku 1950 studoval práva ve Frankfurtu nad Mohanem a od roku 1953 historii a politologii na univerzitě v Heidelbergu. Působil v mládežnické organizaci CDU Junge Union. V roce 1958 se stal asistentem na Institutu Alfreda Webera na Univerzitě Johanna Wolfganga von Goethe ve Frankfurtu nad Mohanem. Roku 1958 zde také obhájil disertační práci o politickém vývoji Falcka po roce 1945 a začal pracovat v jedné slévárně v Ludwigshafenu. V roce 1959 se stal referentem u Svazu chemického průmyslu ve Frankfurtu nad Mohanem.
Osobní život
Helmut Kohl byl dvakrát ženatý. V roce 1960 se poprvé oženil, a sice s cizojazyčnou korespondentkou Hannelore roz. Renner, se kterou se znal od roku 1949. Kohl po dlouhá léta demonstroval poklidný rodinný život. V 70. letech jezdili manželé s oběma syny každoročně na dovolenou do letoviska Sankt Gilgen na břehu jezera Wolfgangsee v rakouské spolkové zemi Salcbursko a bydleli vždy ve stejném domě.
Z manželství s Hannelore měl Kohl dva syny, Waltera (* 1965) a Petera (* 1968). Walter Kohl je ženatý, má dvě děti a s rodinou žije v USA. Peter Kohl má od roku 2000 za manželku Elif roz. Sözen, pocházející z průmyslnické rodiny v tureckém Istanbulu,[2] a žije se svou ženou a dvěma dětmi v Londýně.
Kohlova první manželka spáchala v roce 2001 kvůli těžké nemoci (mj. silná alergie vůči dennímu světlu) sebevraždu.[3] Po smrti své ženy se Kohl se svými syny nepohodl. Synové se dozvěděli o matčině odchodu ze života od Kohlovy důvěrnice a dlouholeté vedoucí jeho kanceláří Juliane Weberové.
V únoru 2008 Kohl utrpěl po pádu traumatické poranění mozku.[4] Od té doby mohl již jen ztěžka mluvit a pohyboval se pouze na vozíčku.
Druhou manželkou Helmuta Kohla se stala o 34 let mladší Dr. Maike roz. Richter (promovaná ekonomka), která byla od roku 1994 jeho spolupracovnicí v kancléřském úřadu v Bonnu. Již od roku 2005 žili Kohl a Maike Richter spolu v Ludwigshafenu. Jejich svatba se konala krátce po Kohlově úrazu 8. května 2008 v rehabilitační klinice v Heidelbergu, kde se Kohl léčil. Svědky byli mediální podnikatel Leo Kirch a tehdejší šéfredaktor bulvárních novin Bild Kai Diekmann. Kohlovi synové Walter a Peter nebyli na druhou svatbu svého otce pozváni.[5]
Helmut Kohl zemřel ve věku 87 let dne 16. června 2017 ve svém domě v Ludwigshafenu-Oggersheimu.[6]
![](../I/Bundesarchiv_Bild_183-P0819-306%252C_Leipzig%252C_Besuch_Helmut_Kohl_mit_Familie.jpg.webp)
Politické působení
Vzestup v politickém dění
Roku 1960 byl Kohl zvolen do městské rady v Ludwigshafenu a roku 1963 jako poslanec do sněmu spolkové země Porýní-Falc. Jako předseda zemské CDU byl pak roku 1969 zvolen premiérem zemské vlády a místopředsedou spolkové CDU. V letech 1973-1998 byl předsedou spolkové CDU. Ve spolkových volbách 1976 získalo společenství CDU/CSU 48,6 % hlasů, vládu však sestavila koalice SPD a FDP, vedená Helmutem Schmidtem. Kohl odstoupil z funkce zemského premiéra a stal se vůdcem opozice ve Spolkovém sněmu.
Ve volbách 1980 byl kandidátem na kancléře předseda bavorské vlády a CSU Franz Josef Strauß, který však nebyl úspěšný. V polovině legislativního období, v roce 1982, došlo k roztržce mezi SPD a FDP. Spolkový sněm vyslovil vládě vedené Helmutem Schmidtem nedůvěru a koalice CDU/CSU a FDP zvolila novým kancléřem Helmuta Kohla. Proti změně kurzu FDP však mnozí politikové z jejích řad protestovali. Proto Kohl parlamentním manévrem dosáhl rozpuštění sněmu a v nových volbách v březnu 1983 jím vedená koalice CDU/CSU a FDP zvítězila.
Spolkový kancléř západního Německa
![](../I/Bundesarchiv_Bild_183-1987-0907-017%252C_Bonn%252C_Besuch_Erich_Honecker%252C_mit_Helmut_Kohl.jpg.webp)
Jako kancléř pokračoval Kohl v mnoha směrech v politice Helmuta Schmidta, prosadil například definitivně umístění amerických raket středního doletu v Německu.
V roce 1984 navštívil Izrael a jako první německý kancléř promluvil v knesetu.
V září 1984 se setkal s francouzským prezidentem Mitterrandem ve Verdunu. Toto setkání, při kterém se oba státníci drželi za ruce při uctění obětí největší bitvy první světové války z řad vojáků obou národů, se stalo významným symbolem německo-francouzského smíření. Jejich úzká spolupráce pak pokračovala při přípravě přeměny Evropské hospodářské společenství v Evropskou unii. Při oslavách 40. výročí porážky nacistického Německa pozval Kohl amerického prezidenta Ronalda Reagana, aby společně navštívili koncentrační tábor Bergen-Belsen a vojenský hřbitov v Bitburgu.
Po volbách 1987, které Kohlova koalice vyhrála proti SPD, vedené Johannesem Rauem, pozval Kohl východoněmeckého předsedu státní rady Ericha Honeckera, aby navštívil Západní Německo. Kohl pokračoval v tzv. východní politice, kterou začali jeho sociálnědemokratičtí předchůdci a kterou svého času ostře kritizoval. Zároveň neztrácel ze zřetele dlouhodobý cíl, tedy znovusjednocení Německa, o které usilovali západoněmečtí politici již od doby Konrada Adenauera.
V květnu 1988 podnikl Kohl jako první západoněmecký kancléř třídenní soukromou cestu do NDR. Utajeně a zcela bez vlastního ochranného doprovodu navštívil se svou ženou a oběma syny několik východoněmeckých měst. Později označil tuto cestu jako jeden z nejpohnutějších zážitků svého života.[7]
Znovusjednocení Německa
![](../I/KohlModrowMomperBrandenburgerTor.jpg.webp)
V roce 1989 se politická a hospodářská situace v NDR značně přiostřila. Začaly masové demonstrace proti režimu, mj. v Lipsku. Občané NDR utíkali do západního Německa hlavně přes Maďarsko. Obsadili také západoněmecké velvyslanectví v Praze, budovu a zahradu Lobkovického paláce na Malé Straně, odkud byli přes území ČSSR zvláštními vlaky evakuováni na západ Německa. Všem uprchlíkům bylo zde velmi rychle uděleno občanství a dostalo se jim velkorysé finanční a jiné podpory.
Pád Berlínské zdi dne 9. listopadu 1989 zastihl Kohla ve Varšavě, kde vyjednával s prvním svobodně zvoleným poválečným polským premiérem Tadeuszem Mazowieckim. Do Západního Berlína proto přiletěl až o den později. Již 28. listopadu 1989 představil Kohl bez konzultace se západními spojenci předběžný desetibodový plán na „překonání rozdělení Německa“. V únoru 1990 navštívil v Moskvě sovětského lídra Michaila Gorbačova. V květnu 1990 podepsali Kohl a předseda vlády NDR Lothar de Maizière smlouvu o hospodářském spojení obou německých států včetně výměny východních marek za západní marky (DM) v poměru 1:1. To byl ekonomicky problematický krok, který v konečném důsledku poškodil východoněmecký průmysl. V červenci 1990 jednal Kohl opět s Gorbačovem, a to uprostřed přírody na Kavkaze, kde jej přemluvil, aby souhlasil se sjednocením Německa. Kohl a západoněmecký ministr zahraničí Hans-Dietrich Genscher také současně získali souhlas ostatních rozhodujících velmocí se znovusjednocením Německa, které bylo potvrzeno smlouvou mezi čtyřmi vítěznými mocnostmi druhé světové války (USA, Spojené království, Francie a SSSR) a oběma dosavadními německými státy (tzv. „smlouva dva plus čtyři“).
![](../I/Bundesarchiv_B_145_Bild-F086820-0012%252C_Bonn%252C_Bundespr%C3%A4sident_ernennt_Bundeskanzler_Kohl.jpg.webp)
Dne 3. října 1990 byla NDR zrušena resp. formálně přistoupila k SRN; Německo bylo státoprávně a politicky sjednoceno. Poté se Spolková republika Německo vzdala všech nároků na bývalá německá území před rokem 1938 a potvrdila hranice s Polskem a Československem, což vyvolalo odpor vystěhovalců. V celoněmeckých volbách roku 1990 Kohl s převahou zvítězil, kdežto v roce 1994 už bylo jeho vítězství velmi těsné. Podařilo se mu prosadit Frankfurt nad Mohanem jako sídlo Evropské centrální banky a rozhodnutí, že hlavním městem Německa bude natrvalo Berlín.
Česko-německá deklarace
V pozdějším období Kohlova kancléřství byla mezi Českou republikou a Německem dojednána Česko-německá deklarace o vzájemných vztazích a jejich budoucím rozvoji. Byla podepsána 21. ledna 1997. Za Českou republiku deklaraci podepsali předseda vlády Václav Klaus a ministr zahraničních věcí Josef Zieleniec, za Německo spolkový kancléř Kohl a spolkový ministr zahraničí Klaus Kinkel. Cílem deklarace bylo zlepšit vztahy mezi oběma zeměmi a zmírnit napětí mající příčiny ještě ve druhé světové válce. Krátce po Kohlově smrti ocenil Klaus, že jeho německý protějšek dokázal pochopit situaci České republiky, státu, který měl po staletí s Německem složité vztahy, a proto spolu s českou stranou připravil a podepsal Česko-německou deklaraci, která si kladla za cíl nechat minulost minulostí a soustředit se na budoucnost.[8]
Prohrané volby 1998
Velké náklady na obnovu infrastruktury a finanční podporu obyvatel bývalé NDR (tzv. nových spolkových zemí, neue Bundesländer), kde přitom po roce 1990 kolabovaly dosavadní struktury v průmyslu, zemědělství a obchodu a vznikla tam velká nezaměstnanost, vedly postupně k nepříliš uspokojivé hospodářské situaci v celém Německu. Nezaměstnanost vzrostla z 2,6 milionu lidí (7,3 % práceschopného obyvatelstva) v roce 1991 na 3,6 milionu (1994) a 4,4 milionu postižených (12,7 %) v roce 1997.[9] To vše bylo jednou z příčin toho, že Kohl prohrál volby do Spolkového sněmu v roce 1998 proti Gerhardu Schröderovi (SPD). Ztratil tak úřad spolkového kancléře.
Kohl odstoupil také z funkce předsedy CDU, zůstal však poslancem Spolkového sněmu až do roku 2002. Už roku 1999 však vypukl skandál s financováním CDU z nelegálních zdrojů, hlavně v souvislosti s prodejem tanků do Saúdské Arábie a s nelegální privatizací jedné východoněmecké petrolejářské firmy ve prospěch francouzského koncernu Elf Aquitaine. V souvislosti s touto aférou se tehdejší generální sekretářka CDU Angela Merkelová distancovala od Helmuta Kohla. V důsledku aféry se Kohl stáhl z politiky. Roku 2005 vydal první díl svých „Pamětí“ (do roku 1982).
Po odchodu z funkce
![](../I/Helmut_Kohl_und_Maike_Richter-Kohl.jpg.webp)
Se svou někdejší chráněnkyní Angelou Merkelovou se Kohl nerozešel v dobrém.[10] Později označil její politiku za nebezpečnou a podle týdeníku Der Spiegel prohlásil: „Ničí Evropu, kterou jsem vybudoval.“[11] Kohl kritizoval Merkelovou za nezvládnutí dluhové krize v eurozóně i za její tvrdý postoj vůči Rusku.[12] V reakci na ukrajinskou krizi napsal ve své knize Aus Sorge um Europa (Z obavy o Evropu): „Ve výsledku si musí Západ i Rusko a Ukrajina dát pozor, abychom nepromarnili všechno, čeho jsme už jednou dosáhli.“[13] Svého nástupce v úřadě německého spolkového kancléře Schrödera kritizoval za přijetí Řecka do eurozóny v roce 2001.[13]
V dubnu 2016 během evropské migrační krize odmítl otevřený přístup německé vlády k přijímání imigrantů (tzv. „vítací kulturu“, Willkommenskultur).[14][15] V listu Tagesspiegel am Sonntag napsal: „Řešení leží v postižených regionech. Neleží v Evropě. Evropa se nemůže stát novým domovem pro miliony lidí v nouzi z celého světa.“[14]
Ocenění a vyznamenání
Helmut Kohl byl jedním z nejvýznamnějších německých a evropských státníků konce 20. století. Získal řadu ocenění, čestných doktorátů a vyznamenání v Evropě, v Izraeli a ve Spojených státech.
Kohlův pohřeb
Po smrti Helmuta Kohla dne 16. června 2017 vznikla v souvislosti s jeho pohřbem jistá kontroverze kolem formy a místa konání smutečních obřadů. Situace byla zkomplikovaná tím, že určité dohadování bylo možno zprvu vypozorovat i mezi oficiálními orgány a Kohlovou vdovou Maike Kohl-Richter. Mezi vdovou a Kohlovými syny však ohledně pohřbu vznikla otevřená roztržka, která se projevila jednak tím, že Walteru Kohlovi a jeho synovi a neteři nebyl dovolen vstup do smutečního domu, a dále definitivní neshodou ohledně místa uložení Kohlových tělesných pozůstatků k poslednímu odpočinku. Kohlovi synové si přáli, aby byl otec pohřben do rodinného hrobu k jejich matce, avšak Maike Kohl-Richter prosadila pohřeb ve Špýru na hřbitově u románské katedrály, kterou katolík Kohl obdivoval.
Předseda Evropské komise Jean-Claude Juncker navrhl, aby bylo oficiální rozloučení s Helmutem Kohlem uspořádáno jako vůbec první státní pohřeb Evropské unie ve Štrasburku.[26] Posléze byl název obřadu změněn na „smuteční akt EU“, který se konal dne 1. července 2017 ve francouzském městě Štrasburku v sídle Evropského parlamentu. Zde promluvilo celkem osm významných osobností. Byli to mj. Jean-Claude Juncker, Angela Merkelová, bývalý americký prezident Bill Clinton, francouzský prezident Emmanuel Macron a předseda vlády Ruské federace Dmitrij Medveděv.
Ze Štrasburku bylo Kohlovo tělo po skončení smutečního aktu dopraveno vrtulníkem do Ludwigshafenu, kde se s ním rozloučilo obyvatelstvo jeho rodného města. Následně byla rakev převezena do Špýru, kde bylo téhož dne za Kohla v katedrále Panny Marie a svatého Štěpána slouženo rekviem, které celebroval špýrský biskup Karl-Heinz Wiesemann společně s kardinálem Reinhardem Marxem. S čestným vojenským doprovodem byla pak rakev dopravena na hřbitov dómské kapituly a uložena do hrobu za přítomnosti vdovy a několika nejbližších přátel zesnulého.[27]
Walter Kohl oznámil před pohřbem, že se žádného oficiálního obřadu ani pohřbu ve Špýru nezúčastní, protože s celým řešením nesouhlasil. Přál si státní smuteční obřad s vojenskými poctami v Berlíně u Braniborské brány a uložení otcových tělesných pozůstatků do rodinného hrobu v Ludwigshafenu-Friesenheimu po boku jeho první manželky Hannelore Kohlové.[28] Walter a Peter Kohl se svými rodinami se obřadů ve Štrasburku a Špýru ani pohřbu na hřbitově u katedrály skutečně nezúčastnili.
Odkazy
Reference
- Vienna European Council, 11 and 12 December 1998, Presidency Conclusions, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ec/00300-R1.EN8.htm, 11. prosince 1998 (anglicky).
- GÜNGÖR, Dilek: Peter Kohl und Elif Sözen dürfen heiraten. Der Ex-Kanzler gab endlich seinen Segen. (Peter Kohl a Elif Sözen se smějí vzít. Bývalý kancléř dal konečně svoje požehnání.) Berliner Zeitung, http://www.berliner-zeitung.de/peter-kohl-und-elif-soezen-duerfen-heiraten-der-ex-kanzler-gab-endlich-seinen-segen-16711480, 20. prosince 2000 (německy).
- Hannelore Kohl: Es war Selbstmord
- Ehefrau von Altbundeskanzler: „Ich war kein Groupie von Helmut Kohl“, Der Spiegel, http://www.spiegel.de/politik/deutschland/frau-von-altkanzler-helmut-kohl-kohl-richter-spricht-ueber-ihre-ehe-a-972712.html, 1. června 2014 (německy).
- WEILAND, Severin: Altkanzler. Kampf um Helmut Kohl. Der Spiegel, http://www.spiegel.de/politik/deutschland/altkanzler-kampf-um-helmut-kohl-a-741770.html, 26. ledna 2011 (německy).
- Zemřel bývalý německý kancléř Helmut Kohl, architekt sjednocení země [online]. iDNES.cz, 2017-06-16 [cit. 2017-06-16]. Dostupné online. (česky)
- SCHÖNFELDER, Jan, ERICES, Rainer: Westbesuch. Die geheime DDR-Reise von Helmut Kohl. Bussert & Stadeler, Quedlinburg 2006 (německy).
- Václav Klaus za Helmutem Kohlem: Měl jsem ho rád. Viz: https://www.klaus.cz/clanky/4126, 17. června 2017.
- Registrierte Arbeitslose, Arbeitslosenquote (nach Gebietsstand), Spolkový statistický úřad (Statistisches Bundesamt), Wiesbaden, https://www.destatis.de/DE/ZahlenFakten/Indikatoren/LangeReihen/Arbeitsmarkt/lrarb003.html (německy).
- "Ničí mi moji Evropu, postěžoval si prý Kohl na Merkelovou". Lidovky. 20. července 2011.
- (2011). „Die macht mir mein Europa kaputt“ ("She's destroying the Europe that I have built"), Focus, 17. července 2011 (německy)
- Alessi, Christopher; Raymunt, Monica (214). Most Germans Don't Want Merkel To Punish Russia Further, Business Insider, 25. dubna 2014
- "Kohlovi vadí izolace Ruska. Schrödera viní z dluhové krize". Týden. 3. listopadu 2014.
- "Evropa není schopná přijmout miliony uprchlíků, vzkázal Kohl". Týden. 17. dubna 2016.
- BLITZ, James. Helmut Kohl snubs one-time protégée Angela Merkel [online]. Financial Times, 19. dubna 2016. Dostupné online. (anglicky)
- Helmut Kohl – Orden und Ehrenzeichen. www.helmut-kohl.de [online]. [cit. 2019-08-10]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2018-06-13.
- WWW.FG.CZ, 2015, FG Forrest, a s. Seznam vyznamenaných. Pražský hrad [online]. [cit. 2019-08-10]. Dostupné online. (česky)
- Prezident vyznamenal bývalé státníky. iDNES.cz [online]. 1999-11-17 [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.
- Prime Minister Ansip granted the Order of the Cross of Terra Mariana to Helmut Kohl. Government of the Republic of Estonia [online]. [cit. 2019-08-10]. Dostupné online. (anglicky)
- Vabariigi President. www.president.ee [online]. [cit. 2019-10-23]. Dostupné online.
- Le onorificenze della Repubblica Italiana. www.quirinale.it [online]. [cit. 2019-08-10]. Dostupné online.
- RZ-Online (News): Kohl erhielt Bundesverdienstkreuz mit Lorbeerkranz. archiv.rhein-zeitung.de [online]. [cit. 2019-08-10]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2017-02-01.
- ENTIDADES ESTRANGEIRAS AGRACIADAS COM ORDENS PORTUGUESAS – Página Oficial das Ordens Honoríficas Portuguesas. www.ordens.presidencia.pt [online]. [cit. 2019-08-10]. Dostupné online.
- U.S. Senate: Presidential Medal of Freedom Recipients. www.senate.gov [online]. [cit. 2019-08-10]. Dostupné online.
- https://www.parlament.gv.at/PAKT/VHG/XXIV/AB/AB_10542/imfname_251156.pdf
- Abschied von Helmut Kohl. Staatsakt in Straßburg und öffentliche Totenmesse in Speyer. Frankfurter Allgemeine Zeitung, http://www.faz.net/aktuell/politik/inland/abschied-von-helmut-kohl-staatsakt-in-strassburg-und-oeffentliche-totenmesse-in-speyer-15066003.html, 18. června 2017 (německy).
- Helmut Kohl: ARD und ZDF übertragen Trauerakt für Helmut Kohl live. Augsburger Allgemeine Zeitung, http://www.augsburger-allgemeine.de/politik/ARD-und-ZDF-uebertragen-Trauerakt-fuer-Helmut-Kohl-live-id41893451.html, 30. června 2017 (německy).
- Boykott der Trauerzeremonie. Helmut Kohls Sohn nennt Beerdigungs-Pläne „unwürdig“. T-Online, http://www.t-online.de/nachrichten/deutschland/gesellschaft/id_81502840/helmut-kohls-sohn-ueber-geplante-beisetzung-unwuerdig-fuer-meinen-vater-.html, 23. června 2017 (německy).
Literatura
- DIECKMANN, Kai. Helmut Kohl – chtěl jsem sjednocení Německa (Ich wollte Deutschlands Einheit). Praha: Karolinum, 1997. 334 s. ISBN 80-7184-391-1.
- Helmut Kohl, Společná politika pro Evropu. Praha: Nadace Konrada Adenauera 1994
- W. Martens, První a druhá Evropa (s předmluvou Helmuta Kohla). Praha: Panevropa 1995
Související články
Externí odkazy
Galerie Helmut Kohl na Wikimedia Commons
Obrázky, zvuky či videa k tématu Helmut Kohl na Wikimedia Commons
Osoba Helmut Kohl ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Helmut Kohl
- (anglicky) Encyclopædia Britannica – Helmut Kohl
- (anglicky) Time.com – Helmut Kohl (autor George H. W. Bush)
- DUHAN, Peter. Kdo byl kancléř Helmut Kohl. Plus [online]. Český rozhlas, 2022-03-09 [cit. 2022-04-29]. Dostupné online.