Matyáš Korvín
Matyáš I. zvaný Korvín (23. února 1443 Kluž – 6. dubna 1490 Vídeň) byl od roku 1458 král uherský a chorvatský, od roku 1469 také český a od roku 1485 (titulární) rakouský vévoda.
Matyáš Korvín | |
---|---|
Uherský a chorvatský král, český spolukrál, moravský markrabě, titulární rakouský vévoda | |
![]() | |
Matyáš Korvín: Chronica Hungarorum (autor Johannes de Thurocz). | |
Doba vlády | 1458 – 1490 |
Narození | 23. února 1443 |
Kluž | |
Úmrtí | 6. dubna 1490 |
Vídeň | |
Předchůdce | Ladislav Pohrobek |
Nástupce | Vladislav Jagellonský |
Manželka | I. Kateřina z Poděbrad (1461-64) |
II. Beatrix Neapolská (1476-90) | |
Otec | János Hunyadi |
Matka | Erzsébet Szilágyi |
Podpis | ![]() |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Roku 1469 byl částí českých a moravských stavů zvolen českým vzdorokrálem proti Jiřímu z Poděbrad; pozdější dohoda s Vladislavem Jagellonským (1479) znamenala, že si oba podrželi titul dědičného českého krále a rozdělili si pravomoci na základě zemském. Vladislav vládl pouze v Čechách, Matyáš na Moravě a ve vedlejších zemích Koruny. Ve své době byl jedním z nejmocnějších panovníků střední Evropy a Uhersko za jeho vlády zažilo vrchol renesance.
Osobnost
Jméno a rodina
Matyáš Hunyadi, známý jako Matyáš (na Slovensku Matej) Korvín, se narodil jako mladší syn uherského gubernátora (správce země) a slavného vojevůdce Jana (Jánose) Hunyadiho. Rod nepatřil ke staré rodové šlechtě, ovšem přesto se byl Jan Hunyadi schopen vyšvihnout mezi barony a největší magnáty země. Šlechtický titul jeho předkové získali pravděpodobně až na počátku 15. století - poprvé je rodina zmiňována v privilegiu, jímž Zikmund Lucemburský udělil roku 1409 Janovu otci Vajkovi v držení panství Hunyad (Vajdahunyad, dnes Hunedoara v Rumunsku) v Transylvánii. Tento nedostatek urozeného původu Jan i Matyáš dorovnávali především vojenskými a majetkovými zisky.
V době Matyášově byly pak zaznamenány pověsti o původu rodiny. Podle jedné byl Jan nemanželským synem Zikmunda Lucemburského, jehož císař zplodil s jednou transylvánskou dívkou z rodu Morzsinai. Ta prý dostala od Zikmunda prsten, jímž se měl jeho syn později prokázat. Přestože prsten odnesl havran, byl jí navrácen a podle pověsti se jím Jan Hunyadi skutečně prokázal po příchodu na Zikmundův dvůr. Tak alespoň zaznamenal pověst Matyášův dvorní historiograf Antonio Bonfini, ovšem sám jí nevěřil. Navrhoval totiž jinou pověst, která měla základ v antickém Římě a rodovou erbovní pověst navázal na římský patricijský rod Corvini, podobně jako jiný Ital na uherském královském dvoře Pietro Ransano. Navíc byla tato pověst spojována s dunajským ostrovem Keve (Covinus), kde prý rodina dlouhou dobu přežívala. (Rodové jméno Corvinus odpovídalo podle toho erbovní pověsti o havranu, lat. corvus.) Havrana s prstenem v zobáku najdeme na Matyášově kostele (též Korunovační kostel) v Budapešti a na mnohých jiných místech v Maďarsku. Mimo jiné i ve znaku Maďarské pošty.
Označení „Matyáš Korvín“ je tedy nepřesné, ovšem přijímané téměř všemi národními historiografiemi, včetně české. Sám Matyáš se tak nikdy neoznačoval, ovšem už za jeho života jej tak nazývali jeho životopisci a další autoři oslavující jeho osobu. Přesnější je ale jméno Matyáš Hunyadi (tj. Hunyadský), maďarsky Hunyadi Mátyás. V maďarském prostředí je většinou označován jednoduše jako král Matyáš I.
![](../I/Raven_of_Corvinus.jpg.webp)
Vzdělání
Matyášovi se dostalo důkladného vzdělání, ovlivněného nově do Uher pronikajícím humanistickým duchem. Matyáš se naučil vedle latiny i němčinu, češtinu, chorvatštinu a měl i znalosti římských a řeckých dějin. Jako mocný panovník vytvořil na budínském dvoře rozsáhlou a ve své době slavnou knihovnu o asi 2 500 svazcích. V pozdější době se jeho ovlivnění italskou renesancí projevovalo i v rozsáhlé mecenášské činnosti. Na jeho dvoře pobývali četní učenci, např. Martius Galeotti z Narni, Antonio Bonfini z Ascoli, Aurelio Brandolini, Petr Ranzano a Tadeáš Ugoletti; Marsilio Ficino byl na uherský královský dvůr zván, ale nepřijel. Na králových objednávkách pracovali např. Filippo Lippi, Verrocchio nebo Benedetto da Maiano.
Rodinný život
Ženatý byl Matyáš dvakrát. Nejdříve s dcerou českého krále Jiřího z Poděbrad, Kateřinou. Manželství ale bylo krátké, protože Kateřina zemřela při prvním porodu spolu s dítětem někdy v únoru roku 1464. Matyáš se snažil najít další ženu v okruhu středoevropských panovnických dvorů, ale tato snaha nebyla úspěšná. Nakonec se oženil s Beatricí Neapolskou, dcerou neapolského krále Ferranteho I., která mu sice neporodila legitimního potomka, ale stala se už za jeho života a o to více po jeho smrti, důležitou figurou ovlivňující vnitropolitickou situaci státu. Navíc se jejím příchodem upevnila kulturní pouta budínského dvora s renesanční Itálií. Jediného, ale nelegitimního, potomka porodila Matyášovi Barbara Edelpöcková ze Steinu nad Dunajem. Na konci sedmdesátých let 15. století, když se jasně ukázalo, že z jeho druhého manželství dítě nevzejde, pokoušel se pro svého syna Jana mezinárodně potvrdit legitimitu a prosadit jej jako svého nástupce.
Politický styl
![](../I/Matthias-corvinus-hoesegter-budapest.jpg.webp)
Po smrti jeho otce v rodové politice pokračoval starší bratr Ladislav, který byl Ladislavem Pohrobkem obviněn z vraždy hraběte Oldřicha Cellského, ale hlavním problémem byla stoupající moc obou bratrů ovlivňující panovnickou autoritu.
Ladislav a Matyáš Hunyadiové byli v roce 1456 pozváni panovníkem Ladislavem Pohrobkem na hostinu, kde byli zajati, Ladislav Hunyadi byl ihned popraven a mladší Matyáš odvezen nejdříve do Vídně a pak do Prahy, kde měl být také sťat. Ladislav Pohrobek ale zemřel dříve, než k exekuci mohlo dojít, a osvobozený Matyáš v Praze upevnil své vztahy k Jiřímu z Poděbrad. Tato zkušenost mohla být významná pro jeho politický styl, který praktikoval ve vnitřní, ale i vnější politice. Vnitropoliticky se jeho cílem stala silná, centralizovaná monarchie, s rozhodujícím podílem královské moci. Matyášovi se podařilo rozhodným způsobem omezit moc uherských magnátů a církevních hodnostářů a to často způsobem, který jeho protivníci označovali za tyranský. Významné úřady rozděloval mezi své stoupence z řad drobné šlechty, měšťanů a cizích odborníků, kteří jej svými ambicemi nemohli ohrozit. Ve vztahu k církevním hodnostářům vládl stejně pevnou rukou. Jako další silní středověcí panovníci si nárokoval právo rozhodovat o osobách, kterým měl být ten který úřad udělen a to včetně úřadu ostřihomského arcibiskupa, který udělil např. Hipolytovi d'Este, svému teprve sedmiletému synovci a ferrarskému princi.
Vzhledem k zahraničním ambicím potřeboval Korvín disponovat velkým množstvím peněz v hotovosti. To jej vedlo k aktivní hospodářské politice, založené na podpoře měst, rozšiřování jejich privilegií a upevňování hospodářských pout s Rakouskem a Slezskem.
Zahraniční politika
Zahraniční politika Uher často působila v součinnosti s římskou kurií. Toto bylo dáno geografickou polohou země, která celou křesťanskou Evropu bránila před osmanskými Turky, proti kterým Matyáš za finanční podpory z Říma uspořádal celkem tři výpravy. V jejich rámci ovšem nedošlo k zásadnímu střetnutí, většinou měly podobu drobných šarvátek a v okamžicích, kdy Matyáš potřeboval své vojsko a finance zapojit do akcí na západě, uzavíral s Turky příměří. S jeho pomíjením hrozícího osmanského nebezpečí snad souvisí i katastrofa roku 1526.
Jeho pozice byla na druhou stranu mezinárodně upevňována vzhledem k jeho aktivitám proti českým kacířům, ze kterých on sám navíc finančně profitoval, protože jeho výpravy na Moravu a do Slezska byly většinou kořistnického rázu.
Válka s Jiřím z Poděbrad
![](../I/Adolf_Liebscher_-_Ji%C5%99%C3%AD_z_Pod%C4%9Bbrad_nad_obkl%C3%AD%C4%8Den%C3%BDmi_vojsky.jpg.webp)
V dubnu 1468 se postavil do čela křížové výpravy proti Jiřímu z Poděbrad. V první fázi války byl velice úspěšný. Postavil se na stranu stavovského odboje, tedy na stranu katolických magnátů a velkých katolických moravských královských měst (Olomouc, Brno, Znojmo, Jihlava), dobyl Třebíč a na počátku roku 1469 také Špilberk. Na počátku roku 1469 se také pokusil o vpád do Čech, který byl ovšem neúspěšný, neboť jeho armáda byla překvapena a obklíčena u Vilémova. Po dohodě s Jiřím z Poděbrad se vrátil zpět na Moravu, slíbil, že se zasadí o dohodu Jiřího a papežské kurie, ovšem tento slib byl zřejmě nereálný. Poté se nechal 3. května 1469 v Olomouci zvolit českými a moravskými katolickými stavy českým králem. Podle dobových pramenů se nechal volit až po jejich naléhání a neúspěšných jednáních se zástupci Jiřího z Poděbrad.
Válka s Vladislavem Jagellonským
![](../I/Nte-kir-matyas.jpg.webp)
Okamžitě po smrti Jiřího z Poděbrad začal Matyáš jednat s českými stavy o možnosti svého nástupu na český trůn. Na sněmu v Německém Brodě (duben 1471) bylo dohodnuto příměří, které mělo umožnit uspořádat volební sněm v Kutné Hoře, ze kterého by vzešel nový český panovník. Zde bylo jednohlasně rozhodnuto 27. května 1471 o Vladislavovi Jagellonském jako budoucím českém králi (přál si to tak ostatně i Jiří z Poděbrad). Matyáš se jako protiakci nechal v Jihlavě od papežského legáta znovu vyhlásit českým králem, což stvrdila svým souhlasem i uherská strana v Čechách.
V roce 1474 došlo k plné obnově bojů mezi Matyášem a tentokrát Vladislavem Jagellonským, výrazně podporovaným svým otcem Kazimírem IV. Boje trvaly prakticky nepřetržitě do roku 1479, za tu dobu byly české země politicky rozděleny. Matyáš ovládal Lužici, Slezsko, velkou část Moravy (proti Matyášovi zde stála např. města Uničov a Uherské Hradiště) a v Čechách získal podporu pánů z Rožmberka, pánů z Jindřichova Hradce v jižních Čechách, v západních Čechách Švamberků, dále ovládal královské města Plzeň a České Budějovice. Mezi další Matyášovy spojence patřil Albrecht Kostka z Postupic a dokonce Šternberkové a Zajícové ve středních Čechách.
Až v roce 1479 došlo po urputných diplomatických jednáních k uzavření míru v Olomouci, který do určité míry znamenal porážku Vladislava Jagellonského. Matyáš nadále vlastnil titul českého krále, získal Moravu a vedlejší země Koruny české.
- O uherskou korunu válčil s císařem Fridrichem III., který si ji nárokoval po svém zesnulém synovci Ladislavu Pohrobkovi. Roku 1463 uzavřeli mír v Šoproni. Uhrám měl nadále vládnout Matyáš, císař však směl používat titul uherského krále.
- Toužil po císařské koruně a marně usiloval o zvolení římským králem.
- Dobyl dědičné habsburské země a roku 1485 se usídlil ve Vídni.
- Ke konci života usiloval o smíření s Habsburky, kteří měli garantovat nástupnictví jeho nemanželskému synu Janovi.
Matyáš Korvín zemřel ve Vídni 6. dubna 1490 a jeho nástupcem na uherském trůně byl právě Vladislav Jagellonský. Ten byl zvolen uherskými stavy, které nerespektovaly Matyášovu vůli, aby se králem stal jeho nemanželský syn Jan. Jako jeden z mála uherských panovníků se Matyáš Korvín v pověstech zachoval jako dobrý král.
Reference
- notes&ContentID=3319. english.mnb.hu [online]. [cit. 2006-02-03]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2006-02-12.
Literatura
- ČECHURA, Jaroslav. České země v letech 1437–1526, II. díl : Jagellonci na českém trůně. Praha: Libri, 2012. 300 s. ISBN 978-80-7277-493-7.
- ČORNEJ, Petr; BARTLOVÁ, Milena. Velké dějiny zemí Koruny české VI. 1437-1526. Praha: Paseka, 2007. 839 s. ISBN 978-80-7185-873-7.
- HOENSCH, Jörg Konrad. Matthias Corvinus. Diplomat, Feldherr und Mäzen. Graz ; Wien ; Köln: Verlag Styria, 1998. 328 s. ISBN 3-222-12640-2. (německy)
- KALOUS, Antonín. Matyáš Korvín (1443-1490) : uherský a český král. České Budějovice: Veduta, 2009. 512 s. ISBN 978-80-86829-48-7.
- KALOUS, Antonín. Morava a Matyáš Korvín. In: MITÁČEK, Jan. Vládcové Moravy. Kniha statí ze stejnojmenného cyklu přednášek. Brno: Moravské zemské muzeum, 2007. ISBN 978-80-7028-304-2. S. 99–111.
- MACEK, Josef. Jagellonský věk v českých zemích (1471-1526). 1. Hospodářská základna a královská moc. Praha: Academia, 1992. 342 s. ISBN 80-200-0300-2.
- RAZSO, Gyula. Die feldzuge des Konigs Matthias Corvinus in Niederosterreich 1477-1490. 3. vyd. Wien: Osterreichischer Bundesverlag, 1982. 36 s. ISBN 3-215-01666-4. (německy)
Související články
Externí odkazy
Galerie Matyáš Korvín na Wikimedia Commons
Obrázky, zvuky či videa k tématu Matyáš Korvín na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Matyáš Korvín
- (maďarsky) Rodokmen
- Životopis
Předchůdce: Ladislav Pohrobek |
![]() |
Uherský král 1458–1490 |
![]() |
Nástupce: Vladislav Jagellonský |
Předchůdce: Ladislav Pohrobek |
![]() |
Chorvatský král 1458–1490 |
![]() |
Nástupce: Vladislav Jagellonský |
Předchůdce: Jiří z Poděbrad |
![]() |
Moravský markrabě 1469–1490 |
![]() |
Nástupce: Vladislav Jagellonský |
Předchůdce: Jiří z Poděbrad |
![]() |
Vládce vedlejších zemí Koruny české 1469–1490 |
![]() |
Nástupce: Vladislav Jagellonský |