Kumáni
Kumáni, někdy též Kunové či Kuni (turkicky Quman, Qun – „stepní“; maďarsky Kun(ok); latinsky Cuni, Cumana; řecky Koumanoi; v hornoněmčině Valwen, Falben neboli „plaví“; arménsky Xartešk'n, rovněž jako „plaví“) byly původem asijské kočovné kmeny totožné s Kypčaky, nebo si byli přinejmenším příbuzní. Obě skupiny jsou v ruských pramenech nazývani starorusky Polovci („stepní“), staročesky Plavci (obojí vzácně, zejména pro ty, co se usadili v Uhrách). Pojem Kumáni se zpravidla vztahuje k západní části Kypčaků, známých tím, že se část z nich ve vrcholném středověku dostala do střední Evropy. Mnozí autoři považují název Kumáni (Plavci, Polovci) jen za alternativní označení pro všechny Kypčaky, kterého se používalo v západních textech. Jiní autoři prostě konstatují, že vztah názvů Kumáni a Kypčakové je sporný.
Kumánsko-kypčacká konfederace Desht-i Qipchaq
| |||||||||||||||||
geografie
| |||||||||||||||||
žádné | |||||||||||||||||
obyvatelstvo | |||||||||||||||||
národnostní složení: |
|||||||||||||||||
kypčacké jazyky včetně kumánštiny | |||||||||||||||||
státní útvar | |||||||||||||||||
státní útvary a území | |||||||||||||||||
|
Kumáni byli nomádi turkického[2][3][4] původu příbuzní Pečeněhům.[5] Byli součástí západní větve Kumánsko-kypčacké konfederace, kmenového svazu s chánem v čele (odtud časté označení chanát). Kumáni obývali různá pobřeží severu Černého moře a také břehy řeky Volhy. Oblast byla známá jako Kumánie (latinsky Cumania) a kumánsko-kypčacké kmeny odsud ovlivňovaly dění na Kavkaze a také Chórezmské říše.[6]
Po mongolské invazi (1237) mnoho z nich hledalo útočiště v Uhrách[7] a následně v Bulharsku. Kumáni však v Uhrách i Bulharsku sídlili i před invazí.[8][9][10]
Historie
![](../I/Baba_010.jpg.webp)
Na začátku 11. století část Kypčaků/Kumánů pronikla do Černomoří a na severní Kavkaz, později i do střední a jižní Evropy (Bulharsko, Krym), zbytek zůstal v Černomoří. Ve 13. století tzv. bílí Kumáni uprchli před Mongoly do Uherska, kde je i s vládcem Kötenem (Kotjan, Kuten) přijal Béla IV. a usadil mezi Dunajem a Tisou v dnešním Maďarsku.
Kumáni bojující ve vojsku uherského krále Ladislava Kumána, který byl po matce sám poloviční Kumán, významnou měrou přispěli k porážce českého krále Přemysla Otakara II. v bitvě na Moravském poli roku 1278.
![](../I/Hungary_13th_cent.png.webp)
Jako jedna z rozhodujících složek ve vojsku uherského krále Kumáni v letech 1252, 1271, 1278 a 1304 během válek uherských králů s Přemyslovci vtrhli na Moravu, přičemž se dopouštěli krutostí na obyvatelstvu a tisíce lidí odvlekli do zajetí. Na obranu před vpády byla na východní hranici založena města jako Uherské Hradiště nebo Uherský Brod. Pro svoji vizáž – tenké špičaté kníry, vyholenou lebku a hustý cop splývající z temene, která byla doplněna odíváním se do kaftanů a plstěnou čapkou na mongolský způsob, byli v českých zemích zaměňováni za Tatary. K definitivnímu pokřesťanštění pohanských Kumánů usazených v Uhersku na území Malé a Velké Kumánie došlo až v 16. století.[1]
Poslední mluvčí hovořící kumánským jazykem zemřel na území dnešního Maďarska roku 1770. Autonomie uherské Kumánie (Kunság) byla zrušena roku 1876. Kypčacké kmeny se významně podílely na etnogenezi Kazachů, Nogajců, Baškirů a Tatarů.
Petr Žitavský píše o krutostech Kumánů, které označuje jako pohany, při vpádu v roce 1304:
„ | Zatím vévoda rakouský s Uhry, Bulhary a pohany, provázen ukrutností, dral se dravou dravostí Moravou a zanechal tam příšerné stopy své zmužilosti a svého vítězství, po staletí neslýchané. Neboť zahubil mečem a ohněm na čtyři tisíce lidí obojího pohlaví; také zástupy panen a paní a ostatních žen bídně vyvedlo za zemské hranice ono strašné pohanské vojsko. Ukazuje dosud tuto pohromu požár kostela v Ivančicích, v němž zahynulo tak veliké množství lidí, že rozpuštěná tučná mastnota, vytékající z lidských mrtvol, utvořila do velké vzdálenosti veliký proud. | “ |
— Zbraslavská kronika[11] |
Kumánští chánové
![]() Historie Turkických národů do 14. století | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Turkucký kaganát 552–744 | |||||||
Turkuti | |||||||
Západní Turkuti | |||||||
Východní Turkuti | |||||||
Modří Turci | |||||||
Avarský kaganát 564–804 | |||||||
Chazarský kaganát 618–1048 | |||||||
Sır-Tardušové 628–646 | |||||||
Onogurie 632–668 | |||||||
Dunajské Bulharsko | |||||||
Volžské Bulharsko | |||||||
Kangarská unie 659–750 | |||||||
Türgešský kaganát 699–766 | |||||||
Ujgurský kaganát 744–840 | |||||||
Karlucký jabguluk 756–940 | |||||||
Karachánský chanát 840–1212 | |||||||
Západní Karachánové | |||||||
Východní Karachánové | |||||||
Kan-čouské království 848-1036 | |||||||
Kao-čchangské království 856-1335 | |||||||
Pečeněžský chanát 860–1091 |
Kimäcký chanát 743–1035 | ||||||
Kumánie 1067–1239 |
Oguzský jabguluk 750–1055 | ||||||
Ghaznovská říše 963–1186 | |||||||
Seldžucká říše 1037–1194 | |||||||
Chórezmská říše 1077–1231 | |||||||
Rúmský sultanát Seldžuků 1092–1307 | |||||||
Dillíský sultanát 1206–1526 | |||||||
Dynastie otroků (Dillí) | |||||||
Dynastie Chaldží | |||||||
Dynastie Tughlakovců | |||||||
Kypčacký chanát[12][13][14]1240–1502 | |||||||
Mamlúcký sultanát (Káhira) 1250–1517 | |||||||
Dynastie Bahríovců | |||||||
Osmanská říše 1299–1923 | |||||||
Jiné turkické dynastie
v Anatolii | |||||||
- Torak-chán (Turug, 641 –644, † 656), stejné jméno je identifikované v Osmanském rodokmenu
- Aj Kutluk (644 – ???, † 685)
- Čemen Dur (667 – 671, † 724)
- Jasak († 768?)
- Tur Temur (779?)
- Gazi Neli-chán (833?)
- Bilge Kül-chán (???)
- Kara-chán (887?)
- Sungur († 941?)
- Bulgaj († 995?)
- Turadž Ortuk († 1049?)
- Bulši-chán (???–1050)
- Šaru († 1060?–1068?), jeho bratr Sakur († 1052?) byl předek osmanských sultánů
- Kurkulu a Sakal (???–1061), měl dva syny: Sakal-chána a Asep-chána
- Asep-chán (1070–1082), bratr Sakal-chána
- Tugor-chán (???–1096)
- Bonjak-chán Mangy (1096–1111)
- Otrok-chán (1111–1146), byl v opozici
- Ajjup-chán (???–1117)
- Aepak-chán (???–1120), měl tři syny: Sotana, Begluka a Kozela
- Kobjak-chán (1146–1183), byl v opozici
- Sotan-chán (???–1140)
- Begluk-chán (???–1160)
- Kozel (???–1160), byl Sotanův a Beglukův bratr
- Gazi-chán (???–1184)
- Konček-chán (1183–1194)
- Togli-chán (1190–1192)
- Kuntuvdi-chán (1192–???)
- Daniel Kobiakovič (???–1220), syn Kobjakův
- Juri Končakovič (???–1220), syn Končekův
- Köten (1194–1223, † 1241), měl dvě děti: syna Bachmu a dceru Alžbětu, manželku krále Štěpána V. z Maďarska. Byla předek evropských a britských králů.
- Borc-chán (1220–???), vládl ve historickém Valašsku (Munténie a Olténie)
- neznámý (1223–1236), byl v Mongolské hordě
- Bachma (1236–1237), byl v opozici
- identita neznámá (1236–1266), byl v Bílé hordě
- identita neznámá (1266–1299), byl v Nogajské hordě
- identita neznámá (1299–1361), byl v Bílé hordě
- identita neznámá (1361–1381), byl v Mamajské hordě
- identita neznámá (1381–1390), byl v Modré hordě
- Pulad-beg (1389–1390)
- Tímúr Taš (1390–???)
- Kutluk Tímúr (1394–1398), v Zlaté hordě 1394–1400
- identita neznámá (1398–1406), v Bílé hordě
- Tímúr Pulad (1406–1407,† 1412), v Zlaté hordě 1407–1412
- identita neznámá (1407–1427), v Bílé hordě[15]
Galerie obrázků
- Kypčacká helma ze 13. století
- Teritoria Kumánů v Uhrách na počátku 13. století
- Kumáni roku 1290 zavraždili uherského krále Ladislava Kumána
- Ilustrace k eposu Slovo o pluku Igorově
- Jedna ze soch Polovců v Polsku
Reference
- "Byl Kumán černooký chlapík". Navýchod 2/2006.
- Robert Lee Wolff: "The 'Second Bulgarian Empire.' Its Origin and History to 1204" Speculum, Volume 24, Issue 2 (April 1949), 179; "Thereafter, the influx of Pechenegs and Cumans turned Bulgaria into a battleground between Byzantium and these Turkish tribes..."
- Bartusis, Mark C., The Late Byzantine Army: Arms and Society, 1204-1453, (University of Pennsylvania Press, 1992), 26; "Around 1239 a large group of Cumans--a Turkic people of the steppes...."
- SPINEI, Victor. The Romanians and the Turkic nomads north of the Danube Delta from the tenth to the mid-thirteenth century. Leiden: Brill, 2009. S. 116. (anglicky)
- Cumans [online]. Encyclopediaofukraine.com [cit. 2011-04-13]. Dostupné online. (anglicky)
- István Vásáry, Cumans and Tatars Oriental Military in the Pre-Ottoman Balkans 1185-1365, Cambridge University Press, 2005, p.7.
- Cuman (people) [online]. [cit. 2011-04-13]. Dostupné online. (anglicky)
- Mitochondrial-DNA-of-ancient-Cumanians [online]. Goliath.ecnext.com [cit. 2014-03-01]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-01-24. (anglicky)
- István Vásáry (2005) Cumans and Tatars, Cambridge University Press, pg 2
- The Cambridge History of Early Inner Asia, Volume 1, Denis Sinor, pg 283
- "Kumáni ve středověkých Uhrách". Žitavský, P. :Zbraslavská kronika, překl. Heřmanský F., Praha 1976, s. 125.
- CAVENDISH, Marshall. Peoples of Western Asia. New York: Marshall Cavendish Corporation, 2006. 364 s. 2007. ISBN 978-0-7614-7677-1, ISBN 0-7614-7677-6. (anglicky)
- BOSWORTH, Clifford Edmund. Historic Cities of the Islamic World. Leiden: Brill NV, 2007. 280 s. 2007. ISBN 978-90-04-15388-2. (anglicky)
- BORRERO, Mauricio. Russia: A Reference Guide from the Renaissance to the Present. New York: Facts On File, 2004. 162 s. 2009. ISBN 0-8160-4454-6. (anglicky)
- Kumáni V: Regnal Chronologies. London: The Obsidian Globe Forum Index (Encyclopædia Britannica, Inc.), 1995. (anglicky)