Pražská ofenzíva
Pražská operace nebo též Pražská ofenzíva (6. května – 11. května 1945,[2] rusky Пражская наступательная операция, Pražskaja nastupatělnaja operacija) byla poslední větší ofenzíva na východní frontě druhé světové války. Ofenzíva výrazně napomohla a uspíšila osvobození Československa v roce 1945.
Pražská ofenzíva | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
konflikt: Východní fronta | |||||||
![]() | |||||||
| |||||||
strany | |||||||
Spojenci:![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Osa:![]() | ||||||
velitelé | |||||||
![]() (1. ukrajinský front) ![]() (2. ukrajinský front) ![]() (4. ukrajinský front) ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
![]() (Skupina armád Střed) ![]() (Skupina armád Ostmark) ![]() | ||||||
síla | |||||||
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
![]() cca 600 000–650 000 vojáků ![]() ![]()
| ||||||
ztráty | |||||||
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
850 000 zabitých, zraněných a zajatých |
Příprava
Pražská operace byla plánována postupně již od února 1945. Vzhledem k situaci, kdy se na území Čech a Moravy nacházela silná armáda o počtu zhruba 900 tisíc mužů, bylo zřejmé, že postup přes hraniční hory bude obtížný a že ještě dojde k náročným bojům. Pražská operace se měla uskutečnit útokem ze tří stran směrem na Prahu, přičemž mělo dojít k osvobození podstatné části Čech. Ze Saska měla útočit vojska 1. ukrajinského frontu maršála I. S. Koněva,[2] z jižní Moravy měla útočit vojska 2. ukrajinského frontu pod velením maršála Rodiona Malinovského[2] a ze severní Moravy a Slezska měl postupovat 4. ukrajinský front generála Andreje Jeremenka[2]. Počátkem května 1945 došlo k podstatné změně situace, kdy Rudá armáda dobyla Berlín a německá vojska přestala prakticky klást odpor západním spojencům. Dne 5. května vypuklo Pražské povstání a povstalci žádali o pomoc.
Poměr sil
![](../I/1945-05-01GerWW2BattlefrontAtlas.jpg.webp)
Do boje vstupovala sovětská vojska s impozantní silou. Německé armády měly zhruba 900 000[2][3] vojáků seskupených ve dvou armádních skupinách Střed - Mitte a Východní Marka - Ostmark. Část tohoto vojska však postupovala na Linec a tak se objevuje údaj, že německé armády Ostmark na jihovýchodní Moravě čítaly okolo 150 000 vojáků.[Poz 1] Podle hlášení OKW měla armáda Mitte a podřízená armáda Ostmark v květnu 600–650 000 vojáků, podle výpovědi Schörnera jeho armáda měla 500 000.[4]
Proti této stále impozantní síle stál 1.ukrajinský front Koněva čítající 980 000 příslušníků (včetně 69 522 vojáků 2. polské armády, 5.pěších divizí a tankový sbor, Dále 2. ukrajinský front Malinovského 710 000 příslušníků (včetně 139 432 vojáků 1. a 4. rumunské armády) a 4. ukrajinský front 410 000 příslušníků (včetně 48 400 vojáků 1. československého armádního sboru). Vojska Rudé armády tvořilo 1 770 637 vojáků, 151 divizí, 14 tankových a mechanizovaných sborů, 18 brigád.[5] Nesovětské spojenecká vojska tvořily dohromady 257 354 vojáků. Dohromady tvořilo seskupení tří frontů a všech armád teoreticky 2 027 991 vojáků.
Převaha spojenců měla výhodu v poměru sil u děl a minometů 3 : 1 (29 496 : cca 9 000), v bojových letounech 3 :1 ( 3 014 : cca 1000 ) a v tancích a samohybných dělech měla také převahu 1 808 obrněnců proti 876 německým.[Poz 2][Poz 3].
Němci se však mohli spoléhat na dobře členěnou obranu i přírodní bariéru nejen pohraničních pohoří, ale také o Oderské vrchy, Drahany, Zábřežskou vrchovinu a Českomoravskou Vysočinu. K zákopovým a opevňovacím pracím bylo v závěru války i pod hrozbou trestu smrti nuceno české civilní obyvatelstvo. Na druhou stranu morálka většiny německých a zejména maďarských vojsk v této době již byla nízká a o válečné porážce již nebylo žádných pochyb a hlavním cílem vojáků bylo dostat se do amerického zajetí.
6. květen
Hlavní útok za Prahu začal po poledni dne 6. května, kdy se vojska 1. ukrajinského frontu u Riesy poblíž Drážďan dala do pohybu. Rychlé tankové úderné skupiny 3. a 4. gardové tankové armády obešly Drážďany a postupovaly směrem ke Krušným horám na Mostecko, Lounsko a Kladensko. Německá armáda v tomto prostoru kladla jen slabý odpor a tak jednotky postupovaly poměrně rychle, a to i vzhledem k deštivému počasí.
7. květen
![](../I/Demarkacni_cara_1945.jpg.webp)
Dne 7. května začaly z oblasti Moravy na západ i útoky 2.Ukrajinského frontu pod velením maršála Rodiona Malinovského, který zakončoval Bratislavsko-brněnskou operaci a 4. Ukrajinského frontu generála Andreje Jeremenka, které se krátce před tím účastnily Ostravsko-opavské operace. Další sovětské jednotky útočily přes severní Rakousko směrem k Českým Budějovicím. Fašisté soustředění ve startegickém trojúhelníku Prostějova, Přerova a Olomouce, ale neustávali v boji až do 8. května, kdy byly města osvobozena společně s Jihlavou.
Velmi těžké boje v posledních válečných dnech probíhaly okolí Tovačova, obcí Skalka, Klenovice na Hané, Čelčice, Pivín, Ivaň a Klopotovice. Těžké boje s nasazením tanků představovala největší tanková bitva květnových dnů u Tovačova. Například obec Pivín musely osvobodit sovětské jednotky hned dvakrát. Boje zde probíhaly od 1. května.[6]
Kapitulační akt Jodla
Dne 7. května Německo v zastoupení náčelníka štábu OKW ozbrojených sil generálplukovníka Alfréda Jodla podepsalo bezpodmínečnou kapitulaci v sídle Vrchního velení spojeneckých expedičních sil v Remeši. Platnost složení zbraní byla stanovena od 8. května 23:01. Kapitulaci podepsal vrchní velitel spojeneckých vojsk generál Dwight D. Eisenhower a za sovětskou stranu generál Ivan Susloparov. O celé záležitosti byl informován Stalin, avšak unáhlil se a těsně po podpisu telefonicky vetoval dohodu a tak trval na podpisu nového kapitulačního dokumentu v Berlíně. Tento právní dokument totiž nebyl ratifikován vrchním velitelem sovětských ozbrojených sil maršálem Žukovem a vrchním velitelem německých vojsk Wilhelmem Keitelem a prezidentem Třetí říše admirálem Dönitzem.
V noci ze 7. na 8. května překročily úderné skupiny Rudé armády v prostoru hraničních přechodů Cínovec, Moldava a Mníšek[7] předmnichovské hranice a pokračovaly v útoku směrem na Teplice a Duchcov. Do všeobecného útoku se pustila ze severu a severozápadu 3. gardová tanková armáda generálplukovníka Pavla Rybalka z čáry Sasko – Lužice– Slezsko, kde byla rozmístěna s jednotkami spojenecké 1.Polské armády. Tato vojenská síla se dala do pohybu směrem k severním československým hranicím.
8. květen 1945
![](../I/Red_Army_section_Olsany_Cemetery_Prague_CZ_056.jpg.webp)
Na Moravě jednotky 4.Ukrajinského frontu dosáhly 8. května německý obranný výběžek u Prostějova, Přerova a Olomouce a jeho vojskům se v součinnosti s jednotkami 1. čs. armádního sboru podařilo proniknout na čáru Jeseník – Šumperk –Litovel - Olomouc - Prostějov. Tento den byla osvobozena také Jihlava a Němci do večera vyklidili Svitavy.
Německé armády v Praze kapitulovaly odpoledne 8. května do rukou České národní rady. Německé jednotky odcházely z města po silnici na Beroun a Plzeň od 23.00 do rána 9.00 následujícího dne 9. května.
V severních Čechách pokračovala v útoku 4. tanková armáda gen. Dmitrije Leljušenka a 1.gardová armáda Andreje Grečka směrem na Louny a na Terezín., U Žatce zajaly jednotky ustupující kolonu se štábem polního maršála Ferdinanda Schörnera. který prchal z lázní Velichovek u Jaroměře. Poslední německý Feldmarschall, však předtím celou svoji armádu hanebně opustil, přestože trestem smrti trestal všechny dezerce, nebo vojáky nalezené v civilním oděvu a také vysoké důstojníky za poraženectví. Odletěl letadlem do Rakouska do amerického zajetí, kde byl v Salcburku rozpoznán v pracovním oděvu.
Večer 8. května dělostřelecká baterie Waffen-SS provedla před ústupem palebný přepad Karlova. Ze svých pozic na Pankrácké pláni se Kampfgruppe SS začala stahovat na jih kolem půlnoci. Němci ovšem před stažením z Pankráce zapálili ve 21.20 na Zelené Lišce sklad dělostřelecké munice. Detonace nábojů z tohoto skladu pak tvořila zvukovou kulisu v noci z 8. na 9. květen a vytvořila iluzi pokračujícího dělostřeleckého ostřelování.[4]
Večer 8. května dostal plk. Emil Strankmüller v Londýně od Oddělení pro zvláštní operace (SOE) zprávu o tom, že pokud Němci budou pokračovat v bojových operacích i po nulté hodině 9. května mohou v Praze Američané zasáhnout.[Poz 4] Do půlnoci z 8. na 9. května, kdy měl vstoupit v platnost kapitulační akt z Remeše, úderné mechanizované skupiny 1. ukrajinského frontu postoupily až do Loun. Ostatní oddíly tohoto frontu postoupily do těsné blízkosti západních a severních hranic předmnichovského Československa.
9. květen
![](../I/Prague_liberation_1945_konev.jpg.webp)
![](../I/Pam%C4%9Btn%C3%AD_deska_-_Ivan_Grigorjevi%C4%8D_Gon%C4%8Darenko.jpg.webp)
![](../I/Lesany_military_muzeum_4101.JPG.webp)
Dne 8. května ve 23:01 hod středoevropského času (01:01 hodin východoevropského a moskevského času),[9][10] byl podepsán Akt bezpodmínečné kapitulace nacistického Německa, jenž se uskutečnil v Berlíně., Ratifikoval ji vrchní velitel německých ozbrojených sil polní maršál Wilhelm Keitel a za sovětskou stranu, vrchní velitel sovětských ozbrojených sil maršál Georgij Žukov. Účastnili se jí také zástupci spojeneckých vojsk USA, Velké Británie a Francie.
O půlnoci z 8. na 9. května vydal velitel Vojenského velitelství Velké Prahy generál Karel Kutlvašr rozkaz, kterým doplnil nařízení vydané rozhlasem o německé kapitulaci. Povstaleckým jednotkám nařídil, aby jako součást spojeneckých sil zůstaly vázány klidem zbraní do půlnoci 9. května. Zakázal jakoukoliv útočnou bojovou činnost a
palbu, s výjimkou sebeobrany. Navzdory 2. článku kapitulační listiny však nadále docházelo na celé čáře fronty k ničení nepotřebné německé techniky a materiálu a k ústupu německých sil, které se většinou bezvýsledně pokoušely dostat do amerického zajetí. Během rána v Hájích u Bílého Beránka odevzdali Němci část své těžké výzbroje čs. armádě.[4]
V časných ranních hodinách přijel do Prahy na Klárov první střední ruský tank T34/85 s číslem I-24.[11][Poz 5]
Bojové akce Rudé armády a spojenců 9. května prakticky spočívaly v pronásledování německých jednotek, přičemž místně docházelo ještě k drobným vojenským střetům. 4. ukrajinský front postupoval od Svitav na Litomyšl - Pardubice - Kolín - Praha. 2.ukrajinský front postupoval ve třech hlavních směrech na Pelhřimov - Vlašim - Benešov u Prahy. Druhý hlavní směr směřoval na Jindřichův Hradec a jižní Čechy - Veselí nad Lužnicí - Tábor a levé křídlo postupovalo z Rakouska na Gmünd - České Velenice a České Budějovice.
9. května v časných ranních hodinách pronikla vojska 1. ukrajinského frontu ze směru od Slaného a Veltrus a jako první dorazily do Prahy Rybalkovy tanky. Do středních Čech a do Prahy postupovala téhož dne sovětská vojska prakticky ze všech směrů.[12]
10. – 11. květen
10. května brzy ráno dorazily do Prahy prvosledové vojska Malinovského 2. ukrajinského frontu a Pardubice osvobodil 4. ukrajinský front. 1. československá tanková brigáda, které poslední boje svedla u Litovle 8.5. a pokračovala na Svitavy a Kutnou Horu přijela do Prahy krátce po půlnoci 10. 5. Do 11. května docházelo k likvidaci posledních ohnisek německého odporu. I poté však ještě sovětské jednotky i spojenečtí vojáci československé, rumunské a polské armády čistili lesy od zběhlých a skrývajících se německých vojáků. Odminovávali cesty, infrastrukturu a mosty. Sovětská vojska zůstala na osvobozeném území do listopadu 1945, kdy (stejně jako americké jednotky) Československo opustila.
Odkazy
Poznámky
- Při Bratislavsko-Vídeňské operaci objevíme údaj 250 000. Celkový počet armádní skupiny jih 450 000, poté přejmenované na Ostmark.
- Podle archivních zdrojů měl Schörner ke dni 15. dubna ještě 1 377 bojeschopných tanků a samohybných děl.Okolo 20. dubna již jen 876 obrněnců. Dne 6. 5. měla armáda Mitte k dispozici palivo a mazivo na dalších 21 dnů. Počet panzerů Ostmark nezjištěn.
- https://is.cuni.cz/webapps/zzp/download/140075031
- Zpráva se ovšem do ČNR ani na velitelství Bartoš nedostala. Obsluha radiostanice Anna se večer 8. května přesouvala z Kobylis do Dejvic. Nezachytila proto večerní vysílání BBC, ve kterém ji pplk. Strankmüller vyzýval k mimořádné relaci o půlnoci z 8. na 9. května. Spojení opět navázala až v 9:00 9. května. https://is.cuni.cz/webapps/zzp/download/140075031
- Tento tank byl zasažen z Hetzeru 75 mm kanónem jehož střela sklouzla po pancíři. Granát odštípl kus zdi a nechráněného mladého velitele Gončarenka smrtelně zranil. Další ruský tank č. I-23 pak pokračoval v postupu dále do centra a uvádí se, že byl prvním tankem Rudé armády na Staroměstském náměstí. S tím také souvisí následné označení fiktivního prvního těžkého tanku IS-2 na památníku sovětských tankistů na Smíchově s číslem 23.
Reference
- Archivovaná kopie. www.kcprymarov.estranky.cz [online]. [cit. 2010-08-21]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-10-02.
- Velká ruská encyklopedie [online]. Ruská akademie věd [cit. 2019-09-03]. Heslo ПРА́ЖСКАЯ ОПЕРА́ЦИЯ 1945. Dostupné online. (rusky)
- Das Deutsche Reich und der Zweite Weltkrieg. Stuttgart: Deutsche Verlags-Anstalt, 1905. 13 volumes s. Dostupné online. ISBN 9783421062376. OCLC 6329100
- https://is.cuni.cz/webapps/zzp/download/140075031
- Pražské povstání: Kdo v roce 1945 osvobodil Prahu?. Reflex.cz [online]. [cit. 2020-05-09]. Dostupné online. (česky)
- Poslední tanková bitva 2. sv. války se odehrála na Hané | Blogy Vaše Věc. vasevec.parlamentnilisty.cz [online]. [cit. 2020-04-12]. Dostupné online. (česky)
- Miroslav Broft, Pražská operace, nakladatelství Naše vojsko, 1985
- Bojoval od začátku války, padl 9. května 1945 v Praze v tanku č. 1-24. iDnes.cz [online]. 9. května 2018. Dostupné online.
- http://avalon.law.yale.edu/wwii/gs11.asp
- https://commons.wikimedia.org/wiki/Category:Preliminary_German_surrender_of_7_May_1945_in_Reims
- Fotogalerie: Tank T-34/85, věžové číslo 1-24, který byl zasažen 9. 5. 1945 na Klárově.... iDNES.cz [online]. [cit. 2020-04-12]. Dostupné online.
- Fotogalerie: Pražská operace 6. až 11. května 1945. iDNES.cz [online]. [cit. 2020-04-12]. Dostupné online.
Literatura
- Miroslav Broft, Pražská operace, nakladatelství Naše vojsko, 1985
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Pražská ofenzíva na Wikimedia Commons
- Osvobození ČSR
- Osvobození Prahy v květnu 1945 aneb jak to dnes vidí Rusové
- Osvobození ve východních Čechách
- Tanky Ruské osvobozenecké armády