Karel Škréta
Karel Škréta, celým jménem Karel Škréta Šotnovský ze Závořic (1610 Praha – 30. července 1674 Praha), byl patrně nejvýznamnější český barokní malíř 17. století. Proslul jako portrétista a figuralista rozměrných, převážně sakrálních olejomaleb na plátně.
Karel Škréta | |
---|---|
![]() Portrét Karla Škréty od italského malíře Tiberia Tinelliho z roku 1635 | |
Rodné jméno | Karel Škréta Šotnovský ze Závořic |
Narození | kolem 1610 Praha ![]() |
Úmrtí | 30. července 1674 Praha ![]() |
Národnost | česká |
Povolání | malíř |
Děti | Karel Škréta |
Hnutí | baroko |
Významná díla | Sv. Martin se dělí o plášť se žebrákem, 1645 |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Život
Rodina
![](../I/Znak_%C5%A0otnovsk%C3%BDch_ze_Z%C3%A1vo%C5%99ic.jpg.webp)
![](../I/Karel_%C5%A0kr%C3%A9ta_-_Selbstportr%C3%A4t_auf_dem_Bild_des_Hl._Karl_Borrom%C3%A4us_(1647).jpg.webp)
Narodil se v domě U Černého jelena vedle Týnského chrámu v protestantské rodině úředníka královské komory Konráda Škréty Šotnovského a Kateřiny Herkulesové z Morchendorfu. Do vladyckého stavu s přídomkem Šotnovský ze Závořic byl povýšen v roce 1570 jeho děd, Jan Škréta, který se z kožešníka v moravské Olešnici vypracoval na senátora ve staroměstské pražské radě. Císař Maxmilián II. mu udělil rodový erb.
Karlovým strýcem a později poručníkem byl kutnohorský mincmistr Pavel Škréta.
Škrétovým žákem byl jeho syn Karel (1646–1691).[1] Malbou se zabýval jen příležitostně, působil jako rada nejvyššího purkrabského soudu. Podílel se na některých obrazech svého otce.
Vzdělání
Karlův otec zemřel v roce 1613 a ve své závěti nabádal svou ženu, aby dala děti vzdělat v bratrské víře a v literárním umění. Karel byl nejmladší ze sedmi sourozenců. [2] Nejspíše studoval na sousední Týnské škole. Dostalo se mu důkladného humanistického vzdělání, kromě latiny a němčiny ovládal i italštinu. Malířství se učil pravděpodobně od některého z mistrů na královském dvoře, snad Aegidia Sadelera.
Emigrace
Po bitvě na Bílé hoře uprchla rodina do exilu. Karlův strýc, Daniel Škréta Šotnovský ze Závořic, býval sekretářem české komory a členem direktoria, účastnil se plenění chrámu sv. Víta, zbohatl při nákupu předbělohorských konfiskátů,[3][4] po bitvě na Bílé hoře byl odsouzen k trestu smrti a uprchl.[5] V roce 1628 Karel Škréta pobýval ve Stuttgartu. V roce 1630 přišel do Benátek, kde se zdržel několik let. Navštívil i Boloňu a Florencii a v roce 1634 přišel do Říma Urbana VIII. Zde se stal členem malířského sdružení Schilderbent, ovládaného Nizozemci, s přezdívkou Slackwart a Espadron (česky Šaršoun – meč). Zkušenosti a poznatky získané za pobytu v Itálii se projevily v jeho malířském stylu. Benátskou barevnost spojoval s Caravaggiovým temnosvitem, vliv vlámských a boloňských malířů se projevil v jeho kompozicích. Už v Itálii se začal prosazovat jako portrétista.
Návrat
![](../I/Vald%C5%A1tejn_universitn%C3%AD_these.jpg.webp)
Roku 1638 se vrátil do Čech. Usadil se v Praze, což mu umožnila konverze ke katolické církvi a jeho umění sakrální malby. V exilu česká šlechta asimilovala a zpravidla zchudla.[6] Kromě získání mnoha zajímavých zakázek se zde Karlovi Škrétovi brzy podařilo vysoudit zpátky propadlý rodinný majetek.[2] Bydlel V Domě u Hájků na Ovocném trhu, kde měl také svůj ateliér a dílnu. Kvůli své vznětlivé povaze se dostával do konfliktů a údajně při jedné ze šarvátek usmrtil svého protivníka.[7]
Jeho první velkou prací byl Svatováclavský cyklus pro klášter bosých augustiniánů na Novém Městě na Zderaze.[8] Z dochovaných osmi obrazů patří k nejcennějším Narození sv. Václava. V necelých čtyřiceti letech namaloval obraz s názvem Sv. Karel Boromejský navštěvuje nemocné morem na objednávku Vlašské kongregace pro špitál v Praze. Pro pražský kostel sv. Martina ve zdi namaloval v polovině čtyřicátých let rozměrný obraz světce dělícího se s žebrákem o svůj plášť.[9] Následovala další monumentální sakrální díla: oltářní obrazy (např. pro Týnský chrám nebo kostel sv. Prokopa). Významný je jeho Pašijový cyklus v pražském chrámu sv. Mikuláše na Malé Straně, který je jednou z jeho posledních prací. Z mimopražských zakázek realizoval obrazy pro katedrály v Litoměřicích[10], Kutné Hoře, Zbraslav a další. Na řadě prací spolupracovali umělci z jeho dílny, což se projevilo na jejich rozdílné kvalitě, zvláště v posledním období Škrétova života.
V roce 1645 se Škréta oženil a o dva roky později se mu narodil syn Karel.
V průběhu let se Škréta stal vyhledávaným a váženým umělcem, uznávanou autoritou v otázkách umění. Podílel se na restaurování a záchraně mnohých uměleckých děl. Byl zvolen cechmistrem pražského malířského cechu.[2]
Vynikl také jako portrétista, kreslíř a autor předloh ke grafickým listům. Jeho obrazy do rytin převáděli často jeho současníci Jan Kašpar Dooms, Gerard de Groos, Václav Hollar nebo Melchior Küssel, ale i následovníci jako Jan Jiří Balzer. Často portrétoval umělce, intelektuály i příslušníky šlechtických rodin. Maloval alegorické portréty (tzv. vyprávěcí), v nichž skutečné portrétované osoby zasazoval do divadelních kostýmů (například Marie Maxmiliána ze Šternberka vystupuje jako tančící pastýřka) nebo do mytologických příběhů, například Dvojportrét Františka Antonína Berky hraběte Hovory z Dubé a Lipého a Aloisie Ludoviky Anny de Montecuccoli jako Paris a Helena (1672), nebo Dvojportrét neurčeného páru jako Prokris a Kefalos, původně v Nosticově galerii v Praze[11]. Kompozici, žánr a detail obrazu volil podle modelu, dokonale uměl vystihnout nejen jeho fyzickou podobu, ale také jeho duševní charakteristiku. Celoevropsky výjimečné místo mezi skupinovými portréty v pracovním prostředí zaujímá Podobizna řezače drahokamů Dionysia Miseroniho s rodinou (1653).[2][12] Jeho závěrečnými díly byl oltářní obraz pro katedrálu sv. Štěpána v Litoměřicích a cyklus Kristových pašijí pro emporu chrámu sv. Mikuláše na Malé Straně v Praze.
Karel Škréta je pohřben v kostele sv. Havla v Praze na Starém Městě.
Dílo
Některé Škrétovy obrazy byly při josefinských reformách prodány ve dražbách (dva obrazy ze zrušeného kostela svatého Václava v Českých Budějovicích) a jejich další osud není znám.[13] Obraz neznámé dámy je v hradní obrazárně v Rožmberku nad Vltavou.[14]
Výběr z obrazů
- Muž s plavými vlasy (1630-40), autorství zpochybněno
- Portrét Joachima Sandrarta (1630–40)
- Narození svatého Václava (1640)
- Neznámý matemnatik s chotí (asi 1640)
- Velmistr Maltézských rytířů Bernard de Witte (1651)
- Portrét rodiny Dionýsia Miseroniho (1653)
- Posmívání Kristovi (1654)
- Kníže sv. Václav na trůnu, po 1660
- Marie Maxmiliana ze Šternberka (1663-65)
- Ignác Jetřich Vitanovský z Vlčkovic (1669)
- Mučednictví sv. Štěpána (1870)
- F.A.Berka z Dubé a Aloisie Montecuccoli jako Paris a Helena, (kolem 1672)
- Jan Hertvík Nostic-Rhieneck,po 1672
Kresby a grafika
- Apollón a devět múz s básníky na Parnasu, tónovaná perokresba, 1630- Metropolitní muzeum umění New York
- P. Andreas Fromm, ryl Ant. Niederhofer.[15]
- Kníže Jiří II. Rákóczi jako chlapec.[11]
- Portrét Bernarda Ignáce z Martinic, ryl Duncker Dunckers
- Portrét apelačního rady Jana Jindřicha Proškovského z Krohensteina (1622–1668), ryl Jan Kašpar Dooms.[16], druhou verzi vydal Jan Jiří Balzer (1782)[17]
- V chrámu moudrosti: Kristovi a Panně Marii se zjevuje Boží trůn, mědirytina Jan Kašpar Dooms[18]
- Cyklus kreseb 99 jezuitských mučedníků, ilustrace v Knize Matěje Tannera Societas Jesu Usque ad Sanguinem Pro Deo, Et Fide Christiana militans vydané v Praze roku 1675 provedl Melchior Küsel, ostatní předlohy kreslil Jan Jiří Heinsch.
- Dvě univerzitní teze, mědirytiny provedl Gerard de Groos
Galerie
- Apollón, múzy a básníci na Parnasu
- Smrt jezuity Rodolfa Aquaviva a druhů, ryl M. Küsel 1675
- Smrt Carlose Spinoly a druhů, ryl M. Küsel, 1875
- Bernard Ignác z Martinic
- Hlava mladíka, ryl Václav Hollar
Karel Škréta v literatuře
Epizody ze života Karla Škréty zpracovává veselohra Václava Aloise Svobody Karel Skreta z roku 1841 a opera Karla Bendla a Elišky Krásnohorské Karel Škréta z roku 1883.
Úcta a památky
- pamětní desky: na rodném domě v Praze 1
- Pojmenování ulic v českých městech: Škrétova na pražských Vinohradech, v Brně, Ostravě, Olomouci, Ústí nad Labem, Jihlavě, České Lípě, Litoměřicích, Vysokém Mýtě, Hořicích, Lysé nad Labem a Řevnicích a dále ulice Karla Škréty v Žatci, a "Skrétova" ulice v Plzni.
Odkazy
Reference
- Neumann, Jaromír Český barok, vyd. Odeon, Praha 1974, s. 80
- CODR, Milan; MACKOVÁ, Olga. Přemožitelé času sv. 7. Praha: Mezinárodní organizace novinářů, 1988. Kapitola Karel Škréta, s. 129–133.
- Například: Zemské desky, rok 1618, zápis 192 n. 8: „...to, co jest po Pavlovi Michnovi, synu vlasti zpronevěřilému a z tohoto království zběhlému... “ získal pozemek s nemovitostí v blízkosti později postaveného Michnova paláce.
- Alžběta Birnbaumová: Tyršův dům v Praze. Praha 1948. S. 15
- Škréta Šotnovský ze Závořic, Daniel, 16.-17. stol. - Portaro - katalog knihovny. provenio.net [online]. [cit. 2021-12-31]. Dostupné online.
- ŠTĚŘÍKOVÁ, Edita. Stručně o pobělohorských exulantech. 1. vyd. vyd. Praha: Kalich, 2005. 143 s. ISBN 80-7017-022-0. S. 18.
- Rváč (Toulky českou minulostí). ČR Dvojka [online]. 2004-08-08 [cit. 2020-03-26]. Dostupné online. (česky)
- Karel Škréta – Pražský pantheon. www.prazskypantheon.cz [online]. [cit. 2020-03-26]. Dostupné online.
- LAB.SNG. Karel Škréta - Sv. Martin se dělí s žebrákem o plášť. Web umenia [online]. [cit. 2020-03-26]. Dostupné online. (česky)
- Obrazy Karla Škréty se vrátily do litoměřické katedrály | Diecéze litoměřická. www.dltm.cz [online]. [cit. 2020-03-26]. Dostupné online. (česky)
- Pazaurek, 1889, s. 90, č.kat. 146
- LAB.SNG. Karel Škréta - Podobizna řezače drahokamů Dionysia Miseroniho a jeho rodiny. Web umenia [online]. [cit. 2020-03-26]. Dostupné online. (česky)
- CHVOJKA, Jiří. Město pod Černou věží : vyprávění z historie Českých Budějovic. České Budějovice: Actys, 1992. ISBN 80-901234-0-6. S. 105.
- Umělecké památkyČech 3 (P/Š). Příprava vydání Emanuel Poche a kolektiv. Praha: Academia, 1980. S. 258.
- Pazaurek, 1889, s. 90, č.kat. 143
- Pazaurek, 1889, s. 90, č.kat. 145
- Pazaurek, 1889, s. 98, č.kat. 175
Literatura
- VÁCHA, Štěpán; HEISSLEROVÁ, Radka. Ve stínu Karla Škréty. Pražští malíři v letech 1635–1680. Antonín Stevens, Jan Bedřich Hess, Matěj Zimprecht. Praha: Academia, 2017. ISBN 978-80-200-2801-3.
- STOLÁROVÁ, Lenka; VLNAS, Vít. Karel Škréta (1610–1674): Doba a dílo. Praha: Národní galerie v Praze, 2010. ISBN 978-80-7035-458-2.
- NEUMANN, Jaromír. Škrétové. Praha: Akropolis, 2000. ISBN 80-85770-99-7.
- NEUMANN, Jaromír. Karel Škréta 1610–1674. Praha: Národní galerie v Praze, 1974.
Dále:
- PAZAUREK, Gustav Edmund, Carl Skreta (1610-1674) : Ein Beitrag zur Kunstgeschichte des XVII. Jahrhunderts /,Ehrlich, Prag 1889
- RYBIČKA Antonín: Karel Škréta Šotnovský ze Závořic. Nástin rodo- a životopisný, Světozor 3, 1889, s. 42-63
- TANNER, Matěj, 1630-1692: Societas Jesu Usque ad Sanguinem Pro Deo, Et Fide Christiana militans Pragae : Typis Universitatis Carolo-Ferdinandeae, in Collegio Societatis Jesu ad S. Clementem, 1675 (?), 181 listů; z nich 99 mědirytových ilustrací jezuitských mučedníků Melchiora Küssela podle předloh Karla Škréty nebo podle "C.S.", ostatní podle J. J. Heinsche.
- Heinsch Jan Jiří, 1647-1712 (ilustráto), Küsel Melchior, 1626-1683 (ilustráto), Škréta Karel, 1610-1674 (ilustráto) - Zdigitalizováno v rámci služby Elektronické knihy na objednávku (EOD) Moravskou zemskou knihovnou v Brně. Dostupné online
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Karel Škréta na Wikimedia Commons
Dílo Drobné povídky dějepisné/Karel Škréta, český Rafael ve Wikizdrojích
Škreta ve Vlastenském slovníku historickém ve Wikizdrojích
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Karel Škréta
- Karel Škréta v informačním systému abART
- ČT, 2012, dokument Karel Škréta: Paris a Helena
- ČT, 2012, dokument Karel Škréta: Narození sv. Václava
- ČT 2011, dokument Karel Škréta: Karel Boromejský navštěvuje nemocné morem
- ČT 2011, dokument Karel Škréta: Portrét rodiny Dionysia Miseroniho
- Český rozhlas 2: Rváč (Toulky českou minulostí)
- Stránky výstavy o Karlu Škrétovi
- Stránky výstavy o Karlu Škrétovi