Vilém Pospíšil
Vilém Pospíšil (5. května 1873 Nový Rychnov[1] – 27. listopadu 1942 Praha) byl český národohospodář, právník a publicista. Byl blízkým spolupracovníkem Aloise Rašína a stoupencem jeho měnové a finanční koncepce.[2] Aktivně se podílel na měnové odluce v roce 1919 a jako významný finanční odborník[3] byl v letech 1926 až 1934 guvernérem tehdy nově vzniklé Národní banky Československé. Během první republiky byl navíc členem několika významných finančních institucí. Řadil se mezi vyznavače spíše měnové stability a opatrné úvěrové politiky.[4]
JUDr. Vilém Pospíšil | |
---|---|
![]() Vilém Pospíšil | |
Narození | 5. května 1873 Nový Rychnov ![]() |
Úmrtí | 27. listopadu 1942 (ve věku 69 let) Praha ![]() |
Příčina úmrtí | po výslechu na gestapu |
Místo pohřbení | rodinná hrobka na hřbitově v Novém Rychnově |
Národnost | česká |
Vzdělání | Karlova univerzita |
Alma mater | Univerzita Karlova Právnická fakulta Univerzity Karlovy |
Povolání | bankéř |
Znám jako | bankéř a první guvernér Národní banky Československé |
Příbuzní | Jan Pospíšil (synovec) |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ovládal několik světových jazyků (němčinu, francouzštinu, angličtinu, italštinu, ruštinu) a našel také zálibu ve vážné hudbě. Jeho manželkou byla Zdenka (dívčím příjmením Sedláková), dcera politika a podnikatele Prokopa Sedláka.[5] Pospíšilovým synovcem je český právník Jan Pospíšil.[6]
Život
Do roku 1918
Pospíšil po maturitě na pelhřimovském gymnáziu[7] vystudoval práva na Karlově univerzitě v Praze. Vzhledem k tomu, že pocházel z chudších poměrů, přivydělával si například jako člen redakce časopisu Politik, což mu pomohlo získat značný rozhled a známosti.[7] Po dokončení studií se věnoval národohospodářství a přispíval odbornými články do tehdejších novin Národní politika.[4] Pracovat začal v soudní službě,[7] avšak již roku 1902 přestoupil na pozici úředníka do Městské spořitelny pražské. Roku 1917 se stal jejím ředitelem a v letech 1919 až 1926 dokonce zastával funkci jejího vrchního ředitele.[4][8]
Během první světové války byl činný v odbojovém uskupení Maffie.[4][8] Spolu s Jaroslavem Preissem navíc během válečných let sepsali návrh takzvaného základního hospodářského zákona, který obsahoval jak krátkodobé, tak dlouhodobé cíle nutné k převzetí hospodářské moci po očekávané porážce Centrálních mocností.[9]
Po první světové válce
Po válce se aktivně podílel na československé měnové odluce v roce 1919. Během působení v Městské spořitelně pražské coby vrchní ředitel byl také místopředsedou Bankovního výboru Bankovního úřadu při ministerstvu financí, což byla tehdejší centrální banka Československa a Bankovní výbor byl jejím řídícím orgánem.[10] Spolu s tím byl i prvním předsedou Svazu československých spořitelen (což bylo kontrolní a organizační ústředí všech spořitelen v republice),[8][11] na jehož založení se roku 1920 významně podílel. A z jeho popudu vznikl roku 1924 (zákonem číslo 238/1924 Sb.) též Všeobecný fond peněžních ústavů v republice Československé,[4] který měl podpořit spořivost zvýšením bezpečnosti vkladů a tím zajistit příznivý rozvoj peněžnictví.[12] Tento fond byl posléze v roce 1949 zrušen (zákonem číslo 157/1949 Sb.) a jeho veškerá práva i závazky přešly na Československý stát.[13] Republiku Pospíšil také zastupoval ve finanční komisi Společnosti národů, v níž například prosadil jednotný postup členských zemí v oblasti potírání penězokazectví.[8]
Působení v Národní bance Československé
Po vzniku Národní banky Československé roku 1926 se na slavnostním zasedání konaném ve Smetanově síni Obecního domu v Praze[3] stal 1. dubna jejím prvním guvernérem. Během svého působení v bance navíc připravil převedení koruny československé roku 1929 na zlatý základ.[4] Kvůli názorovým rozporům s Karlem Englišem na devalvaci československé měny však na funkci guvernéra 16. února 1934 rezignoval.[14][15] V té době totiž probíhala světová hospodářská krize, a ta v letech 1929 až 1934 zasáhla i Československo. Během krize se na světových trzích zvyšovala cena zlata, jejímž následkem byl silný deflační tlak na měny, které byly na zlato vázány. Mezi takové patřila i československá koruna. Objevily se dva názorové proudy na řešení nastalých potíží s měnou. Dle jednoho, který byl podporován národní bankou v čele s Pospíšilem, se měl ponechat zlatý obsah koruny a jejímu znehodnocování se mělo přizpůsobovat postupnou úrokovou, mzdovou, rozpočtovou, devizovou a cenovou politikou. Podle druhého proudu, reprezentovaného například Karlem Englišem, se mělo prostřednictvím snížení zlatého obsahu iniciovat takové znehodnocení koruny, které by obnovilo soulad její kupní síly s kupní silou zlata, a tím se vyhnout dlouhodobému procesu adaptace všech hospodářských čísel. Vláda se nakonec rozhodla pro druhé – devalvační – řešení, a na protest proti tomu podal guvernér Pospíšil s celou bankovní radou demisi. Guvernérem byl 23. února 1934 jmenován Engliš, a ten krátce po svém jmenování snížil zlatý obsah koruny o šestinu na 37,15 mg. Některé státy mající také měnu navázanou na zlato přistoupily ke snížení později, a tomu se přizpůsobila i československá měna, která byla v říjnu 1936 devalvována znovu, a sice opět o šestinu na 31,21 mg. Po těchto devalvacích se již cenový i měnový vývoj stabilizoval.[16]
Třicátá léta
Na konci 30. let byl Pospíšil československou vládou jmenován zmocněným ministrem Československé republiky pro mezinárodní finanční jednání.[8][17] Absolvoval tak jednání například v Bruselu, Janově či Londýně.[4]
![](../I/Praha%252C_vila_Vil%C3%A9ma_Posp%C3%AD%C5%A1ila_(1).jpg.webp)
Roku 1938 byl obecním zastupitelstvem jmenován čestným občanem Nového Rychnova za zásluhy o rozvoj obce,[17][18] v níž si začal v červnu roku 1932 poblíž silnice na Čejkov[19] stavět vlastní vilu.[18] Navíc sem často jezdíval trávit své dovolené.[7] U příležitosti 130. výročí Pospíšilova narození (v roce 2003) odhalili místní občané u vchodu na radnici v Novém Rychnově jeho pamětní desku.[20] Během svého pražského působení bydlel ve vile na Spořilově, v ulici Roztylské sady číslo 1212/21.[4]
Pospíšil byl také významným sponzorem a donátorem. Například na Křemešníku je poutní kostel a jeho okno poblíž oltáře je ozdobeno vitráží darovanou právě Pospíšilem.[7] Ve své rodné obci se zas významně finančně podílel na vybudování pomníku padlým, který byl slavnostně odhalen a svěcen v červnu 1938.[17]
Úmrtí
Pospíšil po výslechu na gestapu (kvůli účasti na protinacistickém odboji) dne 27. listopadu 1942 v Praze zemřel. Jeho pohřbu a uložení do rodinné hrobky se 3. prosince 1942 účastnilo množství lidí z Pospíšilovy rodné obce i hostů.[6][17][18]
Roku 1943 byla Pospíšilovým jménem zřízena Nadace pro chudé s jměním ve výši 10 000 korun. Národní banka pro Čechy a Moravu (což byla centrální banka v době protektorátu) dále věnovala k uctění jeho památky částku 5000 korun určenou nadaným studentům obchodní akademie z Nového Rychnova.[17][18]
Publikační činnost
Pospíšil přispíval do Národních listů a časopisů Politik a Národ.[4] Vedle toho sepsal i několik spisů, k nimž patří například:[4]
- Úsilí o reformu druhořadého reálného úvěru městského (1918)
- Mezinárodní stránka současného problému měnového (1922)
- Půlstoletí Městské spořitelny pražské (1875–1925) (1925)
- POSPÍŠIL, Vilém. Hlavní zásady měnové v díle Společnosti národů. Praha, Brno: Vilém Pospíšil, 1930.
- Světové problémy měnové (1936)
Odkazy
Reference
- Matriční záznam o narození a křtu
- VENCOVSKÝ, František. František Vencovský: Byla to krize měnová, deflační [online]. Centrum pro ekonomiku a politiku, 2005-03-01 [cit. 2010-09-20]. Dostupné online.
- VENCOVSKÝ, František. Řízení naší měny v prvním Československu (K 70. výročí vzniku národní banky Československé) [online]. Praha: Ministerstvo financí České republiky ve spolupráci s Českou národní bankou, 1996 [cit. 2010-09-30]. Dostupné online.
- PROSTOR-AD.CZ. Spořilov: Osobnosti – JUDr. Vilém Pospíšil [online]. [cit. 2010-09-20]. Dostupné online.
- Významné osobnosti Polenska [online]. kzhp.cz [cit. 2013-10-10]. Dostupné online. (česky)
- BOUŠKA, Tomáš. Jan Pospíšil [online]. [cit. 2010-09-20]. Dostupné online.
- GÓBL, Luboš. Krajan s nejrozšířenějším autogramem. Kraj Vysočina. Květen 2010, roč. 7, čís. 5, s. 4. Dostupné online.
- Pospíšil Vilém [online]. Praha: Česká národní banka, 2003 [cit. 2018-08-26]. Dostupné online.
- ŠRÁMEK, Dušan. Československá ekonomika v letech 1918–1938. Revue politika [online]. 2008-11-20 [cit. 2010-09-20]. Dostupné online. ISSN 1803-8468.
- BAŽANTOVÁ, Ilona. Ilona Bažantová: Právní zakotvení centrální banky v meziválečném období [online]. 2002-02-20 [cit. 2010-09-29]. Dostupné online.
- HANÁKOVÁ, Silvie. Lidové peněžní ústavy. Brno: Filozofická fakulta Masarykovy univerzity v Brně, 2010. 89 s. Dostupné online. Magisterská diplomová práce.
- Zákon 238/1924 Sb. [online]. Praha: ASPI [cit. 2021-05-17]. Dostupné online.
- Zákon č. 157/1949 Sb., kterým se zrušují Všeobecný fond peněžních ústavů v republice Československé a Pomocný fond peněžních ústavů. In: Sbírka zákonů. 1949. Dostupné online. Ve znění pozdějších předpisů. Dostupné online.
- Složení statutárních orgánů [online]. Praha: Česká národní banka [cit. 2021-05-17]. Dostupné online.
- HAMPL, Mojmír. Jak se (i měnové) dějiny stále opakují. iHNed.cz [online]. 2015-04-07 [cit. 2021-05-17]. Dostupné online. ISSN 1213-7693.
- PROSTOR-AD.CZ. Popis reakce československé měny na krizi ve 30. letech [online]. [cit. 2010-09-23]. Dostupné online.
- VALENTOVÁ, Jaroslava. Almanach ke 120. výročí Sboru dobrovolných hasičů Nový Rychnov [online]. Nový Rychnov: Úřad městyse, 2004-05-31 [cit. 2021-05-17]. Dostupné online.
- VALENTOVÁ, Jaroslava. Historie městyse Nový Rychnov [online]. Nový Rychnov: Úřad městyse, 2002 [cit. 2021-05-17]. Dostupné online.
- Mikroregion Třešťsko: Nový Rychnov [online]. [cit. 2010-09-20]. Dostupné online.
- JIRKŮ, František. Guvernéra z Nového Rychnova ubili Němci, teď je na pamětní dvacetikoruně. iDNES.cz [online]. 2019-01-31 [cit. 2021-05-17]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Vilém Pospíšil na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Vilém Pospíšil