Jan Sokol (architekt)
Jan Sokol (25. května 1904 Roudnice – 27. září 1987 Praha) byl český architekt, profesor Vysoké školy uměleckoprůmyslové, kde vyučoval v letech 1936–1955 Nauku o slohu, v letech 1938–1951 vedl vlastní atelier a v letech 1940–1945 byl jejím rektorem. Jan Sokol pracoval na roční stáži v ateliéru architekta Le Corbusiera v Paříži (1929), kde se seznámil také s architektem Augustem Perretem.
Prof. ing. arch. Jan Sokol | |
---|---|
![]() | |
Narození | 25. května 1904 Roudnice ![]() |
Úmrtí | 27. září 1987 (ve věku 83 let) Praha ![]() |
Místo pohřbení | Břevnovský hřbitov (50°5′6″ s. š., 14°21′3″ v. d.) |
Povolání | architekt, pedagog, učitel, památkář, urbanista a designér |
Děti |
|
Příbuzní |
|
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Život
Narodil se v rodině středoškolského profesora matematiky a fyziky, když se rodina odstěhovala do Náchoda, vedl tam skautský oddíl. Po maturitě v letech 1923–1928 studoval na dnešním ČVUT v Praze u prof. Antonína Engela. V letech 1928–1929 pracoval jako stipendista v ateliéru Le Corbusiera v Paříži a po krátkém studijním pobytu v Anglii a v Holandsku studoval do roku 1932 na Akademii výtvarných umění u Josefa Gočára. V letech 1932–1936 pracoval jako architekt na Ministerstvu veřejných prací a na Pražském Hradě u Pavla Janáka. Byl stálým spolupracovníkem francouzského časopisu pro soudobou architekturu L'architecture d'aujourdhui. Zajímal se o dějiny umění, byl členem Klubu za starou Prahu a spřátelil se s Vojtěchem Birnbaumem a Josefem Cibulkou. Roku 1935 se oženil s Jiřinou Nušlovou a měl s ní dva syny – filozofa Jana Sokola ml. a grafika Václava Sokola.[1]
Od roku 1936 působil na dnešní VŠUP a roku 1940 na pozváni Pavla Janáka převzal jeho ateliér. UmPrum nebyla vysokou školou a mohla se vyhnout uzavření českých vysokých škol. Rektorem se ale nesměl stát člověk, podezřelý z levicových sympatií, a tak na nátlak kolegů tuto funkci přijal. V období protektorátu byl členem pražské Plánovací komise pro hlavní město Prahu a okolí.[2] Koncem války onemocněl tuberkulózou a po infarktu roku 1951 musel ateliér opustit. Pracoval ve Státním ústavu pro rekonstrukce památkových měst a objektů na památkových rekonstrukcích a později do roku 1976 na Pražském Hradě.
Dílo
![](../I/Praha%252C_Katedr%C3%A1la%252C_Zlat%C3%A1_br%C3%A1na%252C_dve%C5%99e_01.jpg.webp)
![](../I/Duchc_pavilon_DSCN4439.JPG.webp)
Hlavně pro jeho křesťanské přesvědčení zůstala většina jeho prací ve fázi studií a soutěžních projektů na papíře. Je znám jako autor mnoha liturgických doplňků – oltáře, kalichy, návrhy pomníků, relikviáře nebo doplňky interiérů. V jeho práci se často objevují projekty kostelů a často spolupracoval se sochařem Josefem Wagnerem.
Na doporučení Pavla Janáka nastoupil do Správy pražského hradu, kde ve 30. letech pracoval například na úpravách Královského letohrádku a přilehlého giardinetta. V roce 1935 neuspěl se soutěžním návrhem na nový katolický kostel ve Strašnicích. Nerealizován byl rovněž vítězný soutěžní návrh na katolický kostel ve Zlíně z roku 1940 a v Praze na Pankráci (1948). Naopak realizován byl Sokolův vlastní rodinný dům v Praze-Břevnově (1938) a vila v pražských Střešovicích (1947, po roce 1990 necitlivě přestavěná pro Vladimíra Železného).[1] Roku 1937 společně se sochařem Josefem Wagnerem navrhl nový oltář pro baziliku sv. Jiří. Za německé okupace byl oltář odstraněn a nedochoval se.[3] V roce 1947 navrhl skleněný relikviář na lebku sv. Vojtěcha pro katedrálu sv. Víta na Pražském hradě.[1]
Po těžké nemoci a vynuceném odchodu z UmPrum pracoval v právě založeném Státním památkovém ústavu (SÚRPMO), kde vedl například rekonstrukci Strahovského kláštera a památkové rezervace Cheb, a kromě toho.se věnoval návrhům drobných úprav kostelních prostor nebo sakrálních předmětů. Po návratu na Pražský hrad pracoval na úpravách Starého královského paláce a interiéru katedrály sv. Víta. Realizováno bylo pouze torzo – například oltářní stůl (menza) do hlavní chrámové lodi (spolupráce se sochařem Janem Frömlem) a chrámová vrata Zlaté brány z let 1956–1966. Navrhl úpravy Přemyslovského paláce v Olomouci. V roce 1966 navrhl pavilon pro umístění barokní fresky Václava Vavřince Reinera v Duchcově. Do pavilonu byla freska přenesena ze špitálu zbořeného kvůli těžbě uhlí.[1]
Navrhl pomník Jaroslava Vrchlického na Petříně a vyhrál soutěž na pomník Antonína Dvořáka na dnešním Palachově náměstí v Praze – dle jeho návrhu měla socha stát před filozofickou fakultou na vysokém pylonu s kašnou. Je autorem několika náhrobků svých přátel. V Uhřínově je dle jeho návrhu proveden hrob Jana Zahradníčka, v Praze hroby Josefa Šusty, Jana Patočky, Vladimíra Jedličky a Františka Nušla.[1]
Vybrané projekty a realizace
- 1932-35: Kostel ve Strašnicích (projekt)
- 1940: Návrh kostela a památníku Tomáše Bati ve Zlíně (projekt)
- 1946: Zlatá brána do chrámu sv. Víta
- 1948: Kostel na Pankráci (projekt)
- 1965: návrh na obnovu Emauz (projekt)
- 1963: soutěžní návrh na Staroměstskou radnici
- 1967-68: Kostel pro Luhačovice (projekt)
- 1966: návrh - zámecký pavilón s Reinerovou freskou u zámku Duchcov, realizace projektu 1973 až 1982
Spisy
- Josef Cibulka a Jan Sokol: Soupis památek historických a uměleckých v okresu lanškrounském, Praha: Archeologická komise při České akademii věd a umění, 1935
- Františkovy Lázně, Plzeň: Kraj. středisko st. památkové péče a ochrany přírody, 1965
- Jan Sokol, František Peťas a kol.: Cheb: Městská památková rezervace a hrad, Praha : STN, 1966
- Dlouhá léta s architekturou, Praha: Koniasch Latin Press, 1996, ISBN 80-85917-19-X - vydáno pro Vysokou školu uměleckoprůmyslovou
- Jan Sokol, Tomáš Durdík, Josef Štulc: Ochrana, údržba a stavební úpravy zřícenin hradů, Praha: Státní ústav památkové péče, 1998, ISBN 80-86234-01-0
- Moje plány - Paměti architekta, Praha: Triáda 2004, ISBN 80-86138-63-1
Reference
- LUKEŠ, Zdeněk. Světová sláva, která se nekonala. Lidové noviny. 7. 2014, s. 29.
- HOŘEJŠ, MILOŠ. Protektorátní Praha jako německé město : nacistický urbanismus a Plánovací komise pro hlavní město Prahu. 1. vyd. vyd. Praha: Mladá Fronta 319 Seiten s. Dostupné online. ISBN 978-80-204-2773-1, ISBN 80-204-2773-2. OCLC 869869467 S. 72.
- URBANOVÁ KASANOVÁ, Karin. Tvůrčí proces architekta Jana Sokola [online]. ČVUT – Doktorská disertační práce na Fakultě architektury [cit. 2014-07-06]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2014-07-14.
Literatura
- Lubomír Slavíček (ed.), Slovník historiků umění, výtvarných kritiků, teoretiků a publicistů v českých zemích a jejich spolupracovníků z příbuzných oborů (asi 1800-2008), Sv. 2, s. 1333-1334, Academia Praha 2016, ISBN 978-80-200-2094-9
- Moje plány - Paměti architekta, Praha: Triáda 2004, ISBN 80-86138-63-1
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jan Sokol na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jan Sokol (architekt)
- Jan Sokol v informačním systému abART
- Milan Pavlík: Před sto lety se narodil pan profesor Sokol, Věstník Klubu Za starou Prahu 3/2004