Lev XIII.
Lev XIII., vlastním jménem Vincenzo Gioacchino Raffaele Luigi Pecci (2. březen 1810 Carpineto Romano – 20. červenec 1903 Apoštolský palác) byl 256. papežem katolické církve (1878–1903). Provedl její rozsáhlou reorganizaci a vydal první z velkých sociálních encyklik, Rerum novarum. Během jeho pontifikátu prudce vzrostla mezinárodní politická prestiž papežství.
Jeho Svatost Lev XIII. | |
---|---|
256. papež | |
![]() | |
Církev | římskokatolická |
Zvolení | 20. února 1878 |
Uveden do úřadu | 3. března 1878 (korunovace) |
Pontifikát skončil | 20. července 1903 |
Předchůdce | Pius IX. |
Nástupce | Pius X. |
Heslo | „Lumen in coelo“ „Světlo na nebesích“ |
Znak | ![]() |
Svěcení | |
Kněžské svěcení | 31. prosince 1837 světitel Carlo Odescalchi |
Biskupské svěcení | 19. února 1843 světitel Luigi Lambruschini |
Kardinálská kreace | 19. prosince 1853 kreoval Pius IX. |
Titul | kardinál-kněz |
Vykonávané úřady a funkce | |
Zastávané úřady |
|
Osobní údaje | |
Rodné jméno | Vincenzo Gioacchino Raffaele Luigi Pecci |
Datum narození | 2. březen 1810 |
Místo narození | Carpineto Romano, ![]() |
Datum úmrtí | 20. červenec 1903 (ve věku 93 let) |
Místo úmrtí | Apoštolský palác, ![]() |
Místo pohřbení | Bazilika San Giovanni in Laterano, Řím |
Podpis | ![]() |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](../I/Fratelli_D'Alessandri_-_Leone_XIII_ca._1865.jpg.webp)
![](../I/LeoXIIIcrown.jpg.webp)
![](../I/Papst_Leo_XIII.jpg.webp)
![](../I/Tomb_Leo_XIII_San_Giovanni_in_Laterano_2006-09-07.jpg.webp)
Byť byl zvolen v poměrně vysokém věku (68 let), jeho pontifikát se nakonec stal historicky (ověřeně) nejdelším po Piovi IX. (později byl překonán ještě Janem Pavlem II.). Vykonával úřad až do své smrti v 93 letech, čímž se stal nejstarším papežem všech dob (roku 2020 ho překonal Benedikt XVI., který v tom věku však už byl na odpočinku).
Životopis
Vincenzo Pecci se narodil v Carpinetu Romanu, v horách jihovýchodně od Říma, jako šesté dítě v nižší šlechtické rodině. Studoval ve Viterbě (1818–1824), v římském semináři (1824–1832) a na akademii urozených kněží (1832–1837). V roce 1837 byl vysvěcený na kněze a byl přijat do řad papežských diplomatů.
Nejdříve působil jako papežský legát v Beneventu a Perugii, v roce 1843 jej Řehoř XVI. vyslal jako apoštolského nuncia do Bruselu. Zde podpořil místní biskupy proti vládě, načež byl v roce 1846 na žádost krále Leopolda I. odvolán. Tentýž rok se stal arcibiskupem v Perugii a Damiettě a o 7 let později obdržel kardinálský klobouk.
Jako biskup nechal přepracovat učební osnovy svého semináře, založil Akademii svatého Tomáše Akvinského a snažil se obnovit vztahy mezi katolickou církví a soudobou kulturou. V roce 1860 protestoval proti anexi Perugie Sardinským královstvím.
Pontifikát
20. února 1878 byl kardinál Pecci na konkláve, jehož se účastnilo 60 z celkového počtu 64 kardinálů, zvolen nástupcem papeže Pia IX. Konkláve trvalo pouhých 36 hodin a nového pontifika zvolilo již při třetím skrutiniu.
Nový papež, který přijal jméno Lev XIII., začal svůj pontifikát v době hlubokých konfliktů mezi Svatým stolcem a mladým italským státem. Po prolomení Porta Pia v roce 1870 byl římský papež „vatikánským vězněm“, neopouštěl Vatikán a sváděl diplomatický boj s nepřátelským a antiklerikálním Italským královstvím.[1]
Hlavním cílem nového papeže bylo přizpůsobit římskokatolickou církev moderní době. Podporoval ve Vatikánu studium astronomie a přírodních věd a zpřístupnil část vatikánských archivů vědcům, bez ohledu na jejich náboženské vyznání. 15. května 1891 vydal první velkou sociální encykliku Rerum novarum, v níž popsal a částečně i definoval základy sociálního učení římskokatolické církve. V ní podpořil soukromé vlastnictví a práva dělníků na spravedlivou mzdu, důstojné pracovní podmínky a zakládání odborů. Tato encyklika mu vynesla přezdívku papež pracujících.
Lev XIII. provedl značnou reorganizaci církevních struktur. Založil 248 nových diecézí a arcidiecézí, většinou mimoevropských (včetně 28 v USA), a dva patriarcháty (pro severní Afriku a Indii s Japonskem). Zavedl termín odloučení bratři pro křesťany nesjednocené s Římem. V roce 1893 zavedl svátek Svaté rodiny. Na konci svého pontifikátu vydal nové regule pro cenzuru a 17. září 1900 novelizoval Index zakázaných knih.
České země
Jednu svou encykliku, Quae ad nos, věnoval Lev XIII. přímo českým biskupům, které v ní vyzval k naléhavým opatřením proti postupující sekularizaci českého národa. Díky Lvu XIII. byla také založena česká kolej v Římě, nazvaná Bohemicum. Češi vyjádřili papeži opakovaně své díky, u příležitosti jeho životního i kněžského jubilea. Z iniciativy kardinála Schönborna uspořádali v roce 1888 pouť do Říma a přinesli papeži darem více než stovku nově zhotovených precios a parament, jež zhotovili čeští umělci a financovali čeští věřící. Cestovní liturgické soupravy byly určeny pro misionáře.[2]
Dílo
Encykliky
- Ad extremas (24. červen 1893)
- Adiutricem (5. srpen 1895)
- Aeterni Patris (4. září 1879)
- Affari vos (8. prosinec 1897)
- Annum sacrum (25. květen 1899)
- Arcanum divinae (10. únor 1880)
- Augustissimae Virginis Mariae (12. srpen 1897)
- Au Milieu Des Sollicitudes (16. únor 1892)
- Auspicato concessum (17. srpen 1882)
- Caritatis (19. březen 1894)
- Caritatis Studium (25. červenec 1898)
- Catholicae Ecclesiae (20. listopad 1890)
- Christi Nomen (24. prosinec 1894)
- Constanti Hungarorum (2. srpen 1893)
- Cum Multa (8. prosinec 1882)
- Custodi di quella Fede (8. prosinec 1892)
- Dall'alto dell'Apostolico Seggio (15. říjen 1890)
- Depuis le Jour (8. září 1899)
- Diuturni Temporis (5. září 1898)
- Diuturnum (29. červen 1881)
- Divinum illud munus (9. květen 1897)
- Dum multa (24. prosinec 1902)
- Etsi cunctas (21. prosinec 1888)
- Etsi nos (15. únor 1882)
- Exeunte Iam Anno (25. prosinec 1888)
- Fidentem Piumque Animum (20. září 1896)
- Fin dal Principio (8. prosinec 1902)
- Grande Munus (30. září 1880)
- Graves de Communi Re (18. leden 1901)
- Gravissimas (16. květen 1901)
- Humanum genus (20. duben 1884)
- Iampridem (6. leden 1886)
- Immortale Dei (1. listopad 1885)
- In Amplissimo (15. duben 1902)
- Inimica Vis (8. prosinec 1892)
- In Ipso (3. březen 1891)
- In Plurimis (5. květen 1888)
- Inscrutabili dei consilio (21. duben 1878)
- Insignes (1. květen 1896)
- Inter Graves (1. květen 1894)
- Iucunda Semper Expectatione (8. září 1894)
- Laetitiae Sanctae (8. září 1893)
- Libertas praestantissimum - o podstatě lidské svobody, jejím užívání podle vůle Boží a o jejím zneužívání liberalismem (20. červen 1888)
- Licet Multa (3. srpen 1881)
- Litteras a vobis (2. červenec 1894)
- Longinqua (6. leden 1895)
- Magnae dei Matris (8. září 1892)
- Magni Nobis (7. březen 1889)
- Militantis Ecclesiae (1. srpen 1897)
- Mirae Caritatis (28. květen 1902)
- Nobilissima Gallorum Gens (8. duben 1884)
- Non Mediocri (25. říjen 1893)
- Octobri Mense (22. září 1891)
- Officio sanctissimo (22. prosinec 1887)
- Omnibus Compertum (21. červenec 1900)
- Pastoralis (25. červenec 1891)
- Pastoralis Officii (12. září 1891)
- Paternae (18. září 1899)
- Paterna Caritas (25. červenec 1888)
- Pergrata (14. září 1886)
- Permoti Nos (10. červenec 1895)
- Providentissimus Deus (18. listopad 1893)
- Quae ad nos (22. listopad 1902)
- Quam Aerumnosa (10. prosinec 1888)
- Quamquam Pluries (15. srpen 1889)
- Quam Religiosa (16. srpen 1898)
- Quarto Abeunte Saeculo (16. červenec 1892)
- Quod Anniversarius (1. duben 1888)
- Quod Apostolici Muneris (28. prosinec 1878)
- Quod Auctoritate (22. prosinec 1885)
- Quod Multum (22. srpen 1886)
- Quod Votis (30. duben 1902)
- Quum Diuturnum (25. prosinec 1898)
- Reputantibus (20. srpen 1901)
- Rerum novarum (15. květen 1891)
- Saepe Nos (24. červen 1888)
- Sancta Dei Civitas (3. prosinec 1880)
- Sapientiae Christianae (10. leden 1890)
- Satis Cognitum (29. červen 1896)
- Spectata Fides (27. listopad 1885)
- Spesse Volte (5. srpen 1898)
- Superiore Anno (30. srpen 1884)
- Supremi Apostolatus Officio (1. září 1883)
- Tametsi Futura Prospicientibus (1. listopad 1900)
- Urbanitatis Veteris (20. listopad 1901)
- Vi è Ben Noto (20. září 1887)
Odkazy
Reference
- RENDINA, Claudio. Příběhy papežů. Dějiny a tajemství. Životopisy 265 římských papežů. Praha: Volvox globator, 2005. ISBN 80-7207-574-8. S. 630.
- Kalendář katolicko-politické jednoty pro království české na přestupný rok 1888, Praha 1887, s. 26-40
Literatura
- RENDINA, Claudio. Příběhy papežů. Dějiny a tajemství. Životopisy 265 římských papežů. Praha: Volvox globator, 2005. ISBN 80-7207-574-8. S. 628–634.
- Horský Rudolf – Škrdle Tomáš (reds.), Almanach na oslavu biskupského jubilea Sv. Otce Lva XIII., Praha, Vlasť 1893.
- Lev XIII., Divinum illud munus, překlad a úvodní studie Ctirad Václav Pospíšil, Praha, Krystal OP 1998.
- Hromják, Ľuboslav: Leone XIII, il movimento slavo e le origini del Bohemicum, in: Dal Bohemicum al Nepomuceno. La cultura ceca e la formazione sacerdotale in un contesto di scontri nazionalisti e di coesistenza, Olomouc 2011, ISBN 978-80-244-2644-0, s. 13-28.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Lev XIII. na Wikimedia Commons
- (anglicky) Lev XIII.
- (česky) Rerum novarum
- (česky) Libertas praestantissimum[nedostupný zdroj]
- (česky) Immortale Dei[nedostupný zdroj]
Papež | ||
---|---|---|
Předchůdce: Pius IX. |
1878–1903 Lev XIII. |
Nástupce: Pius X. |