Jože Plečnik
Jože Plečnik, v Česku známý spíše jako Josip Plečnik, (23. ledna 1872 v Lublani – 7. ledna 1957 tamtéž) byl slovinský architekt a urbanista, který svou prací ve 20. a 30. letech 20. století pro československou prezidentskou kancelář významně přispěl k současnému vzhledu Pražského hradu.
Jože Plečnik | |
---|---|
![]() | |
Narození | 23. ledna 1872 Lublaň ![]() |
Úmrtí | 7. ledna 1957 (ve věku 84 let) Lublaň ![]() |
Místo pohřbení | Centralno pokopališče Žale, Ljubljana |
Alma mater | Akademie výtvarných umění ve Vídni |
Povolání | architekt, vysokoškolský učitel, urbanista, designér a učitel |
Významná díla | Kostel Nejsvětějšího Srdce Páně Bežigrad Stadium Villa Loos Zacherlhaus Fountain Karl-Borromäus … více na Wikidatech |
Ocenění | Prešernova nagrada (1949) Řád Tomáše Garrigua Masaryka ![]() |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](../I/Jo%C5%BEe_Ple%C4%8Dnik_(1943)%252C_Zbirka_upodobitev_znanih_Slovencev_NUK.jpg.webp)
Dětství a studia
Narodil se jako třetí ze čtyř dětí v rodině Andreje a Heleny Plečnikových. Podle přání otce měl převzít rodinnou truhlářskou dílnu. Ve škole příliš neprospíval, jeho slabinou byly zejména exaktní předměty. Už od dětství velice rád kreslil. Tuto zálibu musel ovšem často skrývat před otcem, který se obával, aby se z jeho syna nestal bohém.
Díky státnímu stipendiu se v roce 1888 dostal na průmyslovou školu ve Štýrském Hradci, kde studoval truhlářství a příbuzné obory. Zde se dostal do kontaktu se studenty stavitelství. Naučil se od nich tolik, že ho profesor Leopold Theyer přijal jako kresliče do svého ateliéru. Studoval na vídeňské umělecké akademii pod vedením Otto Wagnera.[1]
Nečekaná smrt jeho otce (mezi roky 1889–1892) zapříčinila to, že se z něj nestal truhlář, ale světoznámý architekt. Matka se starším bratrem se shodli na tom, že na převzetí otcovy dílny je ještě příliš mladý. V roce 1892 odjel do Vídně, kde dva roky pracoval v továrně na nábytek k.k. Hof-Bau-Kunsttischlerei J. W. Müller. Byla to pro něj dobrá, i když velmi tvrdá škola a sám na toto období svého života vzpomínal jen velice nerad.[2]
Koncem roku 1920 byl jmenován profesorem architektury na nově založené universitě v Lublani. Oproti pražské zde panovaly zcela odlišné poměry. Škola nedisponovala velkými financemi, chyběly prostory, odborná literatura. Vyprojektoval tedy skromnou jednopodlažní budovu v Aškenazově ulici a na podzim následujícího roku v ní přivítal první studenty. Ve dvacátých letech dvacátého století byl z popudu prezidenta nové republiky T. G. Masaryka pozván do Prahy, aby pracoval na obnově Pražského hradu a později i úpravách lánského zámku.
Dílo
Vídeň
Praha
- Pražský hrad, adaptace: rekonstrukce I. a III. nádvoří, návrh jižních zahrad, úpravy a doplnění interiérů (1920–1934)
- úpravy Pražského hradu: úprava I. nádvoří včetně praporových stožárů před Matyášovou branou (1922-1923), úprava bytu prezidenta (1921-1924), úpravy zahrad Rajské, Na valech a Na baště (1921-1931) vč. vyhlídkového altánu, vyhlídkových teras a zimní zahrady u jižních zahrad, severní průčelí Španělského sálu (1923-1925), sloupová síň Bellevue pod Ústavem šlechtičen (1924-1925), vstupní sloupová síň ke Španělskému sálu u Matyášovy brány (1927-29), monolit z mrákotínské žuly 18 m vysoký a dlažba III. nádvoří vč. přístřešku nad vykopávkou baziliky sv. Víta a kaple sv. Mořice (1928-1932)
- Praha, Vinohrady, kostel Nejsvětějšího Srdce Páně (1928–1932)
- Praha, Staré Město, nárožní dům v Žatecké ul. (1913-1914, s Ladislavem Skřivánkem)
- Praha, obory Hvězda, koncept pro úpravu, realizoval Pavel Janák v 50. letech
- Broumov, pomník továrníka J. Edlera von Schroll (1901, sochař Othmar Schimkowitz),
- Křivoklát, hrobka E. Kratochvíla na lesním hřbitově (1912)
- Lány, prezidentský zámek, úprava interiérů a parku (1922-1923, 1929)
Lublaň
Dílo Jože Plečnika v Lubjani | |
---|---|
Světové dědictví UNESCO | |
Smluvní stát | ![]() |
Typ | kulturní dědictví |
Kritérium | iv |
Odkaz | 1643 (anglicky) |
Zařazení do seznamu | |
Zařazení | 2021 (44. zasedání) |
Projekty a urbanistické studie rodného města, jejíž podobu významně ovlivnil (plán regulace města (1928–1929):
- Trojmostí (1929–1932)
- park Tivoli (1931)
- kostel sv. Cyrila a Metoděje (1933–1934)
- Kněžský seminář (1936–1941)
- Národní a univerzitní knihovna, projekt 1930–1931, (1936–1941)
- přestavba domu (včetně interiéru) rodiny Prelovšeků (1932–1933)
- letní divadlo Križanke (1952–1956)
- stadion, rekonstrukce Křižovnického nám., obytné budovy, hřbitov, pomníky, kašny, mříže, osvětlovací tělesa, interiéry aj.
V roce 2021 byly nejvýznamnější autorovy stavby v Ljublani zapsány na seznam světového kulturního UNESCO. Zdůvodní zápisu znělo: Plečnikovy stavby představují příklad urbanistického designu zaměřeného na člověka, který postupně změnil identitu města po rozpadu Rakousko-Uherska, kdy se změnilo z provinčního města na reprezentativní hlavní město slovinského národa. Architekt přispěl k této proměně svou osobní, hluboce lidskou vizí města, založenou na architektonickém dialogu se starším městem a zároveň sloužícím potřebám vznikající moderní společnosti 20. století. Pod ochranou UNESCO je několik veřejných prostranství (náměstí, parky, ulice, promenády, mosty) a budov veřejných institucí, které byly citlivě začleněny do již existujícího městského, přírodního a kulturního kontextu a přispěly k nové identitě města. Tento vysoce kontextuální urbanistický přístup, stejně jako Plečnikův osobitý architektonický styl, se vymykají ostatním převládajícím modernistickým principům své doby. UNESCO zapsalo celkem sedm lokalit:
- Trnovský most
- zelená promenáda podél Vegovy ulice (včetně Národní a univerzitní knihovny)
- promenáda podél nábřeží a mosty na řece Ljubjanici
- římské hradby v Mirje
- kostel svatého Michaela
- kostel svatého Františka z Assisi
- Plečikove Žale - vstupní objekt centrálního hřbitova
Další
- Nerealizováno
- budova Skupščiny SR Slovinsko, tzv. „Katedrála svobody“ (1947) – nezrealizováno
- Restaurování
Restaurování kostelů ve Slovinsku, Chorvatsku a Srbsku: v Bogojině, Trsatu, Prekmurju, Bělehradu a posléze v Záhřebu (1947)
Fotogalerie
Pražský hrad
- Obelisk na III. nádvoří u Starého proboštství 1924-1928
- Kašna pod sochou sv. Jiří, 1929-30
- Orlí kašna, 3. nádvoří, 1927-28
- Orlí kašna, detail
- Baldachýn Býčího schodiště, 1929-1931
- Pyramida u Plečnikovy vyhlídky, 1923-26
- Památník defenestrace, 1925
- Malý Belvedér, 1925-27
- Rajská zahrada, Monolitická mísa, 1923-25
- Rajská zahrada, Syenitová váza, 1926
- Schodiště mezi IV. nádvořím a Zahradou Na baště, 1930-1932
Vídeň
- Zacherlův palác
- kašna Karla Boromejského
- kostel sv. Ducha
- Langerova vila
Ljublaň
- kostel svatého Františka z Assisi
- vstupní objekt hřbitova
- ulice Vegova
Odkazy
Reference
Literatura
- Margolius, Ivan. (1995) „Jože Plečnik: Church of the Sacred Heart.“ Architecture in Detail series. London. Phaidon Press.
- Kolektiv autorů: Josip Plečnik – architekt pražského hradu, Správa Pražského hradu (1996), ISBN 80-902051-3-5
- LUKEŠ, Zdeněk. Pardubická architektura Plečnikova žáka [online]. Lidové noviny, 2004-01-27 [cit. 2009-05-10]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-12-01. (česky)
- LUKEŠ, Zdeněk. Plečnikův žák Karel Řepa [online]. E-architekt, 2004-01-28 [cit. 2021-11-11]. Dostupné online. (česky)
- Chrám Nejsvětějšího Srdce Páně v Praze 12., na Královských Vinohradech : Dle projektu prof. arch. Jos. Plečnika. Praha: [s.n.], 1932. Dostupné online. 30 pohlednic dokumentuje postup stavby kostela Nejsvětějšího srdce páně a jeho vysvěcení dne 8. května 1932 a doplňuje je stručný úvod jednatele spolku pro zbudování kostela Alexandra Titla.
Související články
- Karel Řepa – Plečnikův žák
- Edvard Ravnikar
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jože Plečnik na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jože Plečnik
- Kostel Nejsvětějšího Srdce Páně v Praze
- Biografie