František Šimáček
František Šimáček (2. prosince 1834 Kostelec nad Labem[3] – 5. května 1885 Praha) byl český novinář, nakladatel, spoluzakladatel Živnostenské banky a propagátor svépomocných spolků. Psal také pod pseudonymem Vojtěch Bělák.[4]
František Šimáček | |
---|---|
![]() František Šimáček | |
Poslanec Českého zemského sněmu | |
Ve funkci: 1872[pozn. 1] – 1873 | |
Poslanec Říšské rady | |
Ve funkci: 1873[pozn. 1] – 1879 | |
Stranická příslušnost | |
Členství | Národní str. |
Narození | 2. prosince 1834 Kostelec nad Labem ![]() |
Úmrtí | 5. května 1885 (ve věku 50 let) Praha ![]() |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Národnost | Češi |
Příbuzní | Josef Šimáček[1] a Antonín Šimáček[2] (sourozenci) Matěj Anastasia Šimáček (synovec) |
Alma mater | pražská polytechnika |
Profese | spisovatel, novinář, vydavatel a tiskař |
Commons | František Šimáček |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
manželka | Ludmila Šimáčková |
---|---|
manželka | Marie Šimáčková |
bratr | Josef Šimáček |
synovec | Matěj Anastasia Šimáček |
![](../I/Svetozor_1886_Dum_Jeruzalemska.jpg.webp)
![](../I/Praha_Nove_Mesto_Jeruzalemska_9_Frantisek_Simacek.jpg.webp)
Biografie
Vystudoval v Praze pražskou polytechniku a učitelský ústav.[5] V roce 1855 uveřejnil své první články v časopisech Zlaté klasy a Pražské noviny.[4] Roku 1857 založil časopis Posel z Prahy. Vycházel desetkrát ročně a formálně jako kniha, nikoliv noviny, aby nebylo nutné žádat o úřední povolení. V době končícího Bachova absolutismu to byl důležitý český politický list, srovnávaný svým kulturním významem s o rok mladším almanachem Máj (1858).[6][7] V souladu se Sladkovského heslem „Spolčujme se“ věnoval velký prostor propagaci svépomocných spolků a družstev. Po vzoru poctivých pionýrů Rochdalských v Anglii 1843 a Schulze-Delitzsche v Německu pobízel čtenáře k organizování záložen, které by poskytovaly půjčky (zálohy) malým živnostníkům.[6] Později zaměřil svou pozornost také na podporu škol, především odborných, které jsou předpokladem pro rozvoj řemesel a hospodářství.[8]
Publicistika a Posel z Prahy
V roce 1860 došlo k částečnému politickému uvolnění a Šimáček požádal o povolení k vydávání Posla z Prahy jako novin. To ale nedostal, a tak v roce 1861 nastoupil do redakce Národních listů.[8] Podílel se na vydání prvního čísla tohoto později nejvýznamnějšího českého deníku, které vyšlo 1. ledna 1861.[9] Jako redaktor byl kvůli článkům několikrát pokutován i vězněn. V roce 1864 konečně dostal povolení vydávat vlastní list, Národ,[8] který byl zamýšlen coby konkurence k Národním listům, na rozdíl od nichž měl vyjadřovat oficiální stanoviska předáků českého národního hnutí Palackého a Riegra.[5][10] Vedení listu se mu ale nedařilo, po dvou letech jej pro velké finanční ztráty zastavil.
Roku 1863 znovu začal vydávat Posla z Prahy, tentokrát jako týdeník s přílohami Spojenými silami (která informovala o organizování českých záložen) a Národní hospodář. V roce 1868 se účastnil založení první české Živnostenské banky jako člen její komise pro vypracování stanov.[11] Podnikání propagoval také vlastním příkladem a časopiseckými statěmi, které vydal souborně ve spisu Cesta ku zámožnosti pro jednotlivce i celý národ: sbírka národohospodářských listů a úvah psaných za heslem "Vlastní silou!"(1881). Jeho první manželkou byla Ludmila Barbora Křížková (1844–1879), jedna z dcer sládka Křížka od Halánků. Svatba se konala 26. října 1863 v kostele sv. Jiljí. Roku 1864 se narodil první syn Jaroslav, roku 1865 Ludmila vstoupila do Náprstkova Amerického klubu dám, podle jeho návodu si založila obchod na prodej šicích strojů[12], v roce 1866 se narodil druhý syn Bohuslav. Brzy po té již Ludmila v klubu přednášela a své přednášky také vydala tiskem.[13]
Tiskárna a nakladatelství
Roku 1879 Šimáček založil tiskárnu a nakladatelství, pro něž v klasicistním domě čp. 1283/II v Jeruzalémské ulici na Novém Městě pražském dal v letech 1879-1880 přistavět dvorní křídlo a jeho syn ještě přistavěl sklad štočků[14]. V nakladatelství vydal například Hrady a zámky české Augusta Sedláčka, Studničkův Zeměpis, Sebrané spisy Václava Beneše Třebízského, knižní edici Kabinetní bibliotheka a další významná díla odborné literatury, beletrie a poezie, soustavně například spisy Zeyerovy nebo Vrchlického.[8] V posledních dvou letech života vydával časopis Světozor.[15] V 80. letech převzal nakladatelství a knihtiskárnu s otcovým jménem mladší syn Bohuslav (1866–1945), roku 1900 se nakladatelství spojilo do firmy Šimáček & Šolc.[16] Knihtiskárna se roku 1900 stala součástí České grafické unie.
Politika
Angažoval se i v politice, byť kvůli tehdejšímu českému bojkotu zákonodárných sborů prakticky do parlamentního života nezasáhl. V letech 1872–1873 zasedal na Českém zemském sněmu.[5] V prvních přímých volbách do Říšské rady roku 1873 získal i mandát v Říšské radě (celostátní zákonodárný sbor), kde reprezentoval kurii venkovských obcí, obvod Karlín, Brandýs nad Labem ad. V souladu s tehdejší českou opoziční politikou pasivní rezistence ale mandát nepřevzal a do sněmovny se nedostavil. Jeho mandát tak byl prohlášen za zaniklý z důvodu absence.[17] Podobně pasivně reagoval na svůj mandát v zemském sněmu.[5]
V době rostoucích rozporů mezi staročechy a mladočechy se snažil razit střední cestu mezi oběma politickými tábory a po jistý čas dokonce uvažoval o založení třetí strany.[5]
František Šimáček byl ceněn pro své vlastenectví, které projevoval snahou o rozvoj vzdělání a hospodářství, i když za života měl i množství názorových odpůrců. Za základ štěstí národa pokládal hmotný blahobyt, kterého lze dosáhnout jen poctivou prací s podnikáním. Nebyl řečníkem a veřejným vystoupením se spíše vyhýbal; dával vždy přednost písemnému projevu, někdy i ke své škodě.[8] Kromě rozvoje záložen stál i u vzniku pojišťovny Praha a českého vinařského spolku.[4]
Smrt
Zemřel po krátké plicní nemoci,[15] týden po smrti své druhé manželky Marie Šimáčkové.[18]
Na jeho smrt reagoval jeho synovec a šéfredaktor Světozoru Matěj Anastasia Šimáček básní Za Františkem Šimáčkem.[19]
Citát
- „Kdo vám namluviti chce, že můžete zbohatnouti jinak nežli spořivostí a prací, toho vyžeňte z příbytku svého, totě travič“ (původně od Benjamina Franklina)[8]
Odkazy
Poznámky
- V rámci politiky pasivní rezistence mandát nepřebral.
Reference
- kolektiv autorů: Ottův slovník naučný. Praha.
- Michal Navrátil: Almanach československých právníků. 1930. Dostupné online.
- Matriční záznam o narození a křtu farnosti Kostelec nad Labem
- František Šimáček. Humoristické listy. 5. 1885, roč. 27, čís. 19, s. 150. Dostupné online.
- Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950. Bd. 12. Wien: [s.n.], 2003-2011. Dostupné online. ISBN 978-3-7001-3213-4. Kapitola Šimáček, František; Ps. Vojtěch Bělák (1834-1885), Journalist und Verleger, s. 271. (německy)
- DURDÍK, Josef. Vzpomínka na Fr. Šimáčka. Světozor. 5. 1885, roč. 19, čís. 22, s. 338–339. Dostupné online.
- Urban, Otto: Česká společnost 1848-1918. Praha: Svoboda, 1982. S. 128. (česky) Dále jen: Česká společnost 1848-1918.
- DURDÍK, Josef. Vzpomínka na Fr. Šimáčka (dokončení). Světozor. 5. 1885, roč. 19, čís. 23, s. 354–355. Dostupné online.
- Česká společnost 1848–1918. 162
- Česká společnost 1848–1918. 179
- Slovník národohospodářský, sociální a politický, III., 1932, s. 537
- Jaroslav Prokeš: Dějiny Prahy, Praha 1948, s. 248
- Jana Burešová, Božena Kopičková, Milena Lenderová a Eduard Maur (eds.): Žena v českých zemích od středověku do 20. století. NLN Praha 2009, s. 10, 334
- Růžena Baťková a kolektiv autorů: Umělecké památky Prahy 2, Nové Město a Vyšehrad. Academia Praha 1998, s.611
- Frant. Šimáček. Zlatá Praha. 5. 1885, roč. 2, čís. 21, s. 291. Dostupné online.
- Knihovna Národního muzea: Knihtiskárna F. Šimáček (Praha, Česko). [cit. 2017-09-29] Dostupné z WWW Archivováno 29. 9. 2017 na Wayback Machine.
- Databáze stenografických protokolů a rejstříků Říšské rady z příslušných volebních období
- ŠIMÁČEK, Matěj Anastasia, ŠIMÁČEK, Jaroslav, ŠIMÁČEK, Bohuslav. František Šimáček. Světozor. 5. 1885, roč. 19, čís. 21, s. 335. Dostupné online.
- ŠIMÁČEK, Matěj Anastasia. Za Františkem Šimáčkem. Světozor. 5. 1885, roč. 19, čís. 22, s. 338. Dostupné online.
Článek vznikl s využitím materiálů z Digitálního archivu časopisů ÚČL AV ČR, v. v. i. (http://archiv.ucl.cas.cz/).
Literatura
- MUCHKA, Pavel, Mgr.. František Šimáček (1834-1885), novinář a nakladatel. , 2015 [cit. 2017-09-29]. Diplomová práce. Filozofická fakulta, Ústav českých dějin (21-UCD). Vedoucí práce doc. PhDr. Magdaléna Pokorná, CSc. Dostupné online.
- Slovník národohospodářský, sociální a politický. III. díl, [M-Ž]. Praha 1932, s. 536-537
- Růžena Baťková a kolektiv autorů: Umělecké památky Prahy 2, Nové Město a Vyšehrad. Academia Praha 1998, s. 611
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu František Šimáček na Wikimedia Commons
Autor František Šimáček (1834–1885) ve Wikizdrojích
- Pobytová přihláška rodiny: http://digi.nacr.cz/prihlasky2/index.php?action=link&ref=czarch:CZ-100000010:874&karton=593&folium=226
Encyklopedické heslo Šimáček v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je František Šimáček