Stanisław Przybyszewski
Stanisław Feliks Przybyszewski (7. květen 1868, Łojewo (Inowrocław), Prusko (dnes Polsko) – 23. listopad 1927, Jaronty (Inowrocław), Polsko) byl polský dekadentní a expresionistický spisovatel, dramatik a básník, člen hnutí Mladé Polsko. Svá díla psal německy i polsky.
Stanisław Przybyszewski | |
---|---|
![]() | |
Narození | 7. května 1868 Łojewo |
Úmrtí | 23. listopadu 1927 (ve věku 59 let) Jaronty |
Místo pohřbení | Góra, Inowrocław County |
Povolání | překladatel, dramatik, novinář, básník, spisovatel a esejista |
Národnost | Poláci |
Alma mater | Humboldtova univerzita |
Témata | krásná literatura |
Literární hnutí | Mladé Polsko |
Ocenění | důstojník Řádu znovuzrozeného Polska komtur Řádu znovuzrozeného Polska |
Manžel(ka) | Dagny Juel (od 1893) Jadwiga Przybyszewska |
Děti | Zenon P. Westrup Bolesław Przybyszewski |
Příbuzní | Jadwiga P. Westrup (vnučka) |
Podpis | ![]() |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Život
Stanisław Feliks Przybyszewski byl synem učitele. Byl problémovým studentem střední školy, vystřídal několik škol a nakonec maturoval v roce 1889 na německém gymnáziu v Toruni. Poté odešel do Berlína, kde studoval nejprve architekturu a později lékařství. Zde se seznámil s filosofií Friedricha Nietzscheho a se satanismem. Rovněž se aktivně účastnil berlínského bohémského života. V této době k jeho přátelům patřili například Edvard Munch, Richard Dehmel a August Strindberg, se kterými se setkával ve vinárně Zum schwarzen Ferkel (U černého selete na bulváru Unter den Linden). V roce 1892 byl redaktorem berlínského polsky psaného socialistického týdeníku Gazeta Robotnicza. V roce 1895 byl spoluzakladatelem časopisu Pan a publikoval též v časopisu Die Fackel, který vydával Karl Kraus [1].
V Berlíně žil se svou družkou Marthou Förder, se kterou měl tři děti (třetí až v době, kdy už byl ženat). 18. dubna 1893 se oženil s norskou pianistkou a spisovatelkou Dagny Juel a v letech 1894-1898 žil střídavě v Berlíně a v rodném městě své ženy Kongsvinger v Norsku. Měli spolu dvě děti: syna Zenona (nar. 28. září 1895) a dceru Ivu (nar. 3. října 1897).
V roce 1896 byl zatčen pro podezření z vraždy své družky Marthy Förder. Po zjištění, že spáchala sebevraždu otravou oxidem uhelnatým, byl propuštěn. Jejich tři děti byly umístěny do různých sirotčinců.
![](../I/Stachu_Dagny.jpg.webp)
Na podzim 1898 se manželé Przybyszewští přestěhovali do Krakova, kde se Stanisław Przybyszewski stal záhy vedoucí osobností místní skupiny mladých pokrokových umělců Mladé Polsko (Młoda Polska) a pracoval jako redaktor časopisu Życie, který byl jejich platformou. Vydávání časopisu bylo ale dalšího roku zastaveno pro problémy s cenzurou a problémy finanční.
Při návštěvě u básníka a dramatika Jana Kasprowicze ve Lvově se zamiloval do jeho ženy Jadwigy. Ta opustila manžela a dcery a v roce 1899 spolu odešli do Varšavy. Dagny Juel Przybyszewska odjela v roce 1900 do Paříže a v roce 1901 byla zastřelena svým milencem v Tbilisi. Przybyszewski měl dále vztah s malířkou Anielou Pająkównou, se kterou měl dceru Stanisławu Przybyszewskou (1901-1935), pozdější spisovatelku a dramatičku, autorku známé divadelní hry Případ Danton.
V roce 1905 Stanisław Przybyszewski a Jadwiga Gąsowska přesídlili do Toruně, kde se Przybyszewski léčil z alkoholismu (bojoval s ním celý zbytek života). Dne 11. dubna 1905 se vzali. V roce 1906 odcestovali do Mnichova. Tato cesta byla zpočátku hrazena z prodeje rukopisu divadelní hry Śluby (Sňatky). Během první světové války ale vydávání jeho děl vázlo a Przybyszewski se proto uchyloval k psaní účelových politických brožur. V letech 1917-1918 spolupracoval s expresionistickým časopisem "Zdrój", který vycházel v Poznani. Po skončení války žil krátce v Československu. Do Polska se vrátil v roce 1919. Pokoušel se pracovat jako ředitel divadla v Poznani. Jako autor německých válečných brožur byl ale odmítnut. Pracoval jako překladatel z němčiny pro polskou poštu, od roku 1920 pan v Gdaňsku, kde měl též polské knihkupectví a pomáhal se založením polského gymnázia. Poté se pokoušel zakotvit v Toruni, Zakopaném a Bydhošti. Od roku 1924 pracoval pro prezidentskou kancelář ve Varšavě. Obdržel vyznamenání Krzyż Oficerski Řádu Polonia Restituta (Order Odrodzenia Polski) a byl komturem tohoto řádu.
Ačkoli ve svých předcházejících dílech odmítal křesťanství a v některých spisech se dokonce hlásil k satanismu, v říjnu 1926 se opět přihlásil ke katolické církvi a vyjádřil lítost nad svým dosavadním životem.[2] V roce 1927 se vrátil do rodného kraje, kde záhy zemřel.
Dílo
![](../I/Krakowskie.Zycie.1898.jpg.webp)
- Die Totenmesse, 1895,
- Zur Psychologie des Individuums (1892) K psychologii individua - eseje
- 1894, Černá mše
- De Profundis, (1895)
- Vigilien, (1895), Vigilie
- Homo sapiens (1896), románová trilogie s autobiografickými prvky:
- Über Bord, Přes palubu
- Unterwegs, Cestou
- Im Maelstrom, V Malstromu
- Nad morzem 1898 (česky vyšlo již 1897)
- Satans Kinder (1897) Děti Satanovy - román
- Die Synagoge des Satan, německy 1897; Synagoga szatana, polsky 1899
- Epipsychidion (1900)
- Androgyne (1900)
- Totentanz der Liebe (1902), obsahuje čtyři dramata:
- Schnee (1903) Sníh - drama
- Erdensöhne (1905) Synové země - trilogie
- Gelübde (1906) Slib
- Śluby (1907) Sňatky - drama
- (1912) Hlubina - drama
- (1912-1913) Silný člověk
- Dzieci nędzy (1913-1914) Děti bídy
- Polen und der heilige Krieg (1915)
- Von Polens Seele. Ein Versuch (1917)
- Der Schrei (1918) Křik - román
- (1924) Království bolestné - román
- Mściciel (1927) Mstitel - drama
- Moi współcześni (1928) Moji současníci - paměti
česky vyšlo
Jeho díla byla často překládána do češtiny. Měl vliv např. na Stanislava Kostku Neumanna, jeho obdivovatelem byl F. X. Šalda.
- Epipsychidion, Moderní revue, 1897
- U moře, Moderní revue, 1897
- Cestou, přeložil Karel Kamínek, Karel Stanislav Sokol, asi 1898
- Satanovy děti, přeložil Milan Fučík, Grosman a Svoboda, asi 1901
- Přes palubu (trilogie Homo sapiens, díl 1.), přeložil Alfons Breska, Kamilla Neumannová, 1905
- Malstrom trilogie Homo sapiens, díl 3., přeložil F. R. Dlouhý, Kamilla Neumannová, 1905, další vydání pod názvem V Malstromu
- Pro štěstí, přeložil Adolf Černý, Jan Otto, 1908
- Synové země, přeložil Jaroslav Ráček, Kamilla Neumannová, 1909
- Androgyne, přeložil Karel Boleslav Jirák, Kamilla Neumannová, 1910
- Satanova synagoga, přeložil Sarus Omans, Praha: R. Brož 1911
- Cestou, přeložil Karel Kamínek, Kamilla Neumannová, 1913
- Silný člověk trilogie přeložil Stanislav Minařík, František Borový, asi 1914 (další vydání 1928)
- Soud, přeložil Bedřich Beneš Buchlovan, Kamilla Neumannová, 1917
- Křik, přeložil Bořivoj Prusík, Nakladatelské družstvo Máje, 1918 Dostupné online
- Děti bídy, přeložil Stanislav Minařík, Kvasnička a Hampl, 1918
- Vigilie, přeložil a vydal František Uvíra, 1927
- Chopin a národ, přeložil R. J. Vonka, Vladimír Žikeš, 1929
- Křik, přeložila Anetta Balajková, Odeon, 1978
- Satanova synagoga, Brno: Yetti 1993.
- Království bolestné, přeložil Jaroslav Radimský, Herrmann a synové, 1996, ISBN 80-238-0131-7
- Paměti, korespondence (výbor), vybrala a přeložila Jasna Hloušková, Aurora, 1997, ISBN 80-85974-15-0
Odkazy
Článek vznikl s využitím materiálů z Digitálního archivu časopisů ÚČL AV ČR, v. v. i. (http://archiv.ucl.cas.cz/).
Založeno především na článku v anglické wikipedii s přihlédnutím k článku polskému a německému a dalším zdrojům.
Poznámky
- Raymond Furness, Malcolm Humble: A Companion to Twentieth-century German Literature, Routledge, 1997, ISBN 0-415-01987-7
- Národní listy. Praha: Julius Grégr, 15.12.1927, 67(345). ISSN 1214-1240. Dostupné také z: http://www.digitalniknihovna.cz/nkp/uuid/uuid:c62c14c7-435d-11dd-b505-00145e5790ea
Literatura
- PELIKÁN, Jarmil. heslo Stanisław Przybyszewski. In: kolektiv autorů. Slovník polských spisovatelů. Praha: Libri, 2000. ISBN 80-7277-005-5. S. 402.
- heslo Stanisław Przybyszewski. In: kolektiv autorů. Ottův slovník naučný nové doby. Praha, Litomyšl: Jan Otto, 1930, fotoreprint 1998. ISBN 80-7185-159-0.
- KARÁSEK ZE LVOVIC, Jiří. Vzpomínka na Stanislava Przybyszewského. Rozpravy Aventina. 8. prosinec 1927, roč. 3, čís. 6–7, s. 70–71. Dostupné online.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Stanisław Przybyszewski na Wikimedia Commons
Osoba Stanisław Przybyszewski ve Wikicitátech
Autor Stanisław Przybyszewski ve Wikizdrojích
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Stanisław Przybyszewski
- Digitalizovaná díla Stanisława Przybyszewského v digitální knihovně Kramerius NK ČR.
- (polsky) (anglicky) medailon
- (polsky) (německy) (anglicky) životopis