Ruská prozatímní vláda
Ruská prozatímní vláda byl přechodný správní orgán, který řídil Rusko roku 1917 po odstoupení cara Mikuláše II. až do nástupu bolševiků k moci.
Ruská prozatímní vláda Временное правительство России
| |||||||
Hymna: Rabočaja Marseljeza | |||||||
geografie
| |||||||
obyvatelstvo | |||||||
národnostní složení: |
|||||||
ruské ortodoxní, římskokatolické, luteránské, judaistické, islámské, starověrci, řeckokatolické, buddhismus, přírodní náboženství | |||||||
státní útvar | |||||||
měna: |
|||||||
státní útvary a území | |||||||
|
Počáteční formace
Když car odstoupil, dvě soupeřící instituce, Duma a Petrohradský sovět soupeřily o vládu. Car Mikuláš II. odstoupil 15. března a jako svého nástupce jmenoval svého bratra Michaila. Ten však titul cara následující den odmítl a předal vládu Prozatímní vládě.
Počáteční složení Prozatímní vlády:
![](../I/Georgy_Lvov%252C_1919_LOC.jpg.webp)
Funkce | Jméno | Strana |
---|---|---|
Premiér a ministr vnitra | Georgij Lvov | Kadet |
Ministr zahraničí | Pavel Miljukov | Kadet |
Ministr války | Alexandr Gučkov | Okťabrista |
Ministr dopravy | Nikolaj Někrasov | Kadet |
Ministr průmyslu a obchodu | Alexandr Konovalov | Pokrokář |
Ministr spravedlnosti | Alexandr Kerenskij | Eser |
Ministr financí | Michail Těreščenko | Bezpartijní |
Ministr školství | Andrej Manujlov | Kadet |
Ministr zemědělství | Andrej Šingarev | Kadet |
Oberprokurátor nejsvětějšího synodu | Vladimir Lvov | Pokrokář |
Dubnová krize a první koaliční vláda
Dne 18. dubna slíbil ministr zahraničí Pavel Miljukov pokračování války "až do úplného vítězství". Následovaly masivní demonstrace pracovníků a vojáků, kteří byli bojem vyčerpaní. Demonstranti požadovali Miljukovovu rezignaci. Generál Lavr Kornilov chtěl nepokoje potlačit, Georgij Lvov však jakékoli násilí odmítl.
Prozatímní vláda nakonec přijala rezignaci Miljukova a Gučkova a k vládě bylo připojeno několik nových ministerstev.
Složení první koaliční vlády:
![](../I/Pavel_Milyukov.jpg.webp)
Funkce | Jméno | Strana |
---|---|---|
Premiér a ministr vnitra | Georgij Lvov | Kadet |
Ministr zahraničí | Michail Těreščenko | Bezpartijní |
Ministr války | Alexandr Kerenskij | Eser |
Ministr dopravy | Nikolaj Někrasov | Kadet |
Ministr průmyslu a obchodu | Alexandr Konovalov | Pokrokář |
Ministr spravedlnosti | Pavel Perevezev | Eser |
Ministr financí | Andrej Šingarev | Kadet |
Ministr školství | Andrej Manujlov | Kadet |
Ministr zemědělství | Viktor Černov | Eser |
Ministr pracovní síly | Matvej Skobelev | Menševik |
Ministr stravy | Alexej Pešechnov | Národní socialista |
Ministr pošty a telegrafů | Iraklij Cereteli | Menševik |
Oberprokurátor nejsvětějšího synodu | Vladimir Lvov | Pokrokář |
Červencová krize a druhá koaliční vláda
Červencová krize trvala 16. až 20. července, kdy se vojáci a tovární dělníci i dělnice vzbouřili proti prozatímní vládě. Z této revolty byli dlouho obviňováni bolševici, jejich vůdce Vladimir Lenin se tak musel skrývat.
Krize nakonec vyvrcholila odstoupením Georgije Lvova z postu premiéra. Jeho nástupce se stal ministr války Alexandr Kerenskij.
Druhá koalice:
![](../I/Alexander_Kerensky_LOC_hec_24462.jpg.webp)
Funkce | Jméno | Strana |
---|---|---|
Premiér a ministr války | Alexandr Kerenskij | Eser |
Náměstek premiéra a ministr financí | Nikolaj Někrasov | Kadet |
Ministr vnitra | Nikolaj Avksentjev | Eser |
Ministr dopravy | Pjotr Jurenev | Kadet |
Ministr průmyslu a obchodu | Sergej Prokopovič | Bezpartijní |
Ministr spravedlnosti | Alexandr Zarudnij | Národní socialista |
Ministr financí | Andrej Šingarev | Kadet |
Ministr školství | Sergej Oldenburg | Kadet |
Ministr zemědělství | Viktor Černov | Eser |
Ministr pracovní síly | Matvej Skobelev | Menševik |
Ministr jídla | Alexej Pešechnov | Národní socialista |
Ministr zdravotnictví | Ivan Jefremov | Pokrokář |
Ministr pošty a telegrafů | Alexej Nikitin | Menševik |
Oberprokurátor nejsvětějšího synodu | Vladimir Lvov | Pokrokář |
Třetí koalice:
![](../I/Viktor_Mikhaylovich_Chernov.jpg.webp)
Funkce | Jméno | Strana |
---|---|---|
Premiér a ministr války | Alexandr Kerenskij | Eser |
Náměstek premiéra a ministr průmyslu a obchodu | Alexandr Konovalov | Bezpartijní |
Ministr vnitra a pošty a telegrafů | Alexej Nikitin | Menševik |
Ministr zahraničí | Michail Těreščenko | Bezpartijní |
Ministr války | Alexandr Verchovskij | Bezpartijní |
Ministr námořnictva | Dmitrij Verderevskij | Bezpartijní |
Ministr spravedlnosti | Pavel Maljantovič | Menševik |
Ministr financí | Michail Bernackij | Bezpartijní |
Ministr dopravy | Alexandr Liverovskij | Bezpartijní |
Ministr školství | Sergej Salazkin | Bezpartijní |
Ministr zemědělství | Semjon Maslov | Eser |
Ministr pracovní síly | Kuzma Gvozdev | Menševik |
Ministr jídla | Sergej Prokopovič | Bezpartijní |
Ministr zdravotnictví | Nikolaj Kiškin | Kadet |
Ministr pošty a telegrafů | Alexej Nikitin | Menševik |
Ministr náboženství | Anton Kartašev | Kadet |
![](../I/Antonov-Ovseenko.jpg.webp)
Kornilovův puč
Generál Kornilov byl přesvědčen, že prozatímní vláda musí být reorganizována. V září prohlásil, že Kerenskij ho pověřil úkolem obnovit pořádek v Petrohradu a reorganizovat vládu. Kerenskij v tom viděl pokus o puč a Kornilova propustil. Po zhroucení puče byl Kornilov zatčen a uvězněn v Bychově.
Říjnová revoluce
Jelikož žádná vláda nebyla schopna ukončit válku, získávali bolševici čím dál větší podporu veřejnosti. Jedním z nejpopulárnějších se kromě Lenina stal Lev Trockij, který se k bolševikům připojil v létě.
Revoluce začala 7. listopadu, což je 25. října dle starého, pravoslavného kalendáře - odtud označení říjnová. Tehdy nechal bolševik Vladimir Antonov-Ovsejenko vystřelit z křižníku Aurora salvu slepých nábojů. To byl signál pro Rudé gardy, které vtrhly do Zimního paláce. Kerenskij mezitím uprchl z města. Revolucí skončila úloha Prozatímní vlády, jejíž členové byli zatčeni.[1]
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Russian Provisional Government na anglické Wikipedii.
- PACNER, Karel. Osudové okamžiky Československa. Praha: Nakladatelství BRÁNA, 2012. 720 s. ISBN 978-80-7243-597-5. S. 30–32.