Nikolaus Szécsen
Nikolaus (Miklós) hrabě Szécsen (Nikolaus Anton Franz Graf Szécsen von Temerin / Miklós Antal Ferenc gróf Szécsen de Temerin) (26. listopadu 1857, Temerin, Srbsko – 18. května 1926, Gyöngyösszentkereszt, Maďarsko) byl rakousko-uherský diplomat. Od roku 1880 působil v diplomatických službách, později byl rakousko-uherským velvyslancem ve Vatikánu (1901–1911) a Francii (1911–1914). Své veřejné působení zakončil před zánikem monarchie jako nejvyšší maršálek Uherského království (1916–1918). Byl rytířem Řádu zlatého rouna.
Nikolaus hrabě Szécsen de Temerin | |
---|---|
![]() Nikolaus Szécsen jako velvyslanec ve Vatikánu s rodinou (1902) | |
Rakousko-uherský velvyslanec ve Francii | |
Ve funkci: 1911 – 1914 | |
Předchůdce | Rudolf Khevenhüller-Metsch |
Nástupce | přerušení diplomatických styků |
Rakousko-uherský velvyslanec ve Vatikánu | |
Ve funkci: 1901 – 1911 | |
Předchůdce | Friedrich Revertera |
Nástupce | Johann Schönburg-Hartenstein |
První sekční šéf rakousko-uherského ministerstva zahraničí | |
Ve funkci: 1900 – 1901 | |
Předchůdce | Rudolf Welsersheimb |
Nástupce | Jindřich Lützow |
Nejvyšší maršálek Uherského království | |
Ve funkci: 1916 – 1918 | |
Předchůdce | August Zichy |
Nástupce | zánik Rakousko-Uherské monarchie |
Narození | 26. listopadu 1857 Vídeň |
Úmrtí | 18. května 1926 (ve věku 68 let) Táplánszentkereszt |
Rodiče | Antal Szécsen |
Profese | diplomat a politik |
Ocenění | rytíř Řádu zlatého rouna |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Životopis
![](../I/Szecsen_von_Temerin_-_Tyroff_AT.jpg.webp)
Pocházel z uherské šlechtické rodiny chorvatského původu (hraběcí titul 1798), byl jediným synem uherského politika a nejvyššího dvorského maršálka hraběte Antala Szécsena (1819–1896), po matce Ernestině byl potomkem rodu Lambergů. Studoval práva a v roce 1880 vstoupil do služeb ministerstva zahraničí. Na nižších diplomatických postech působil v Bělehradě, Istanbulu, Římě, Paříži, Bukurešti a Drážďanech. Od roku 1895 pracoval ve Vídni na ministerstvu zahraničí[pozn. 1], kde byl v letech 1900–1901 prvním sekčním šéfem. V letech 1901–1911 byl rakousko-uherským velvyslancem ve Vatikánu a nakonec velvyslancem ve Francii (1911–1914), kde jeho mise skončila v srpnu 1914 přerušním diplomatických styků na začátku první světové války. Po návratu do Vídně ještě působil na ministerstvu zahraničí, ale v roce 1916 požádal o uvolnění do penze. V roce 1916 byl jmenován členem uherské Sněmovny magnátů a v letech 1916–1918 zastával funkci nejvyššího maršálka Uherského království. Byl též c.k. tajným radou a komořím. Během své kariéry získal Řád železné koruny I. třídy (1900), velkokříž Leopoldova řádu (1906) a nakonec se stal rytířem Řádu zlatého rouna (1908).
V roce 1896 se oženil s hraběnkou Johannou Mikesovou de Zabola (1866–1930), s níž měl dvě dcery a syna Miklóse Antala (1899–1945).
Odkazy
Poznámky
- Na ministerstvu zahraničí byl od listopadu 1895 druhým sekčním šéfem. Tuto funkci před ním zastával hrabě Adalbert Cziráky, který po Nikolausově zemřelém otci Antalovi převzal v roce 1896 úřad nejvyššího maršálka císařského dvora.
Literatura
- KRÁLOVÁ, Hana: Ve službě monarchii. Rakouská a rakousko-uherská zahraniční služba v 19. století; Praha, 2012, 131 s. ISBN 978-80-86781-18-1