Vladimir Solovjov
Vladimir Sergejevič Solovjov (také Solověv nebo Solov'jev, rusky Владимир Сергеевич Соловьёв, 16. lednajul./ 28. ledna 1853greg. Moskva – 31. červencejul./ 13. srpna 1900greg. Uzkoje u Moskvy) byl vlivný ruský filosof, publicista, univerzitní učitel, teolog a mystik, blízký přítel F. M. Dostojevského. Jeho myšlení ovlivnilo mj. československého prezidenta T. G. Masaryka.
Vladimir Sergejevič Solovjov | |
---|---|
![]() | |
Narození | 16.jul. / 28. ledna 1853greg. Moskva |
Úmrtí | 31. červencejul. / 13. srpna 1900greg. (ve věku 47 let) Uzkoje |
Místo pohřbení | Novoděvičí hřbitov |
Povolání | filozof, básník, publicista, vysokoškolský učitel, literární kritik a spisovatel |
Alma mater | Historicko-filologická fakulta Moskevské univerzity |
Témata | filozofie |
Rodiče | Sergej Michajlovič Solovjov[1] |
Příbuzní | Vsevolod Sergejevič Solovjov, Michail Sergejevič Solovjov a Polixena Sergejevna Solovjovová (sourozenci) Sergej Michajlovič Solovjov (synovec)[2] |
Vlivy | Arthur Schopenhauer |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Život
Solovjovův otec byl významný ruský historik Sergej Michajlovič Solovjov (1820–1879), matka pocházela z ukrajinské rodiny a mezi jejími předky byl i básník a teolog Hryhorij Skovoroda. Na střední škole se Solovjov rozešel s pravoslavím, v němž byl vychován, a stal se nihilistou. Od roku 1869 studoval nejprve biologii, přes studium filosofie (zejména Spinoza, Schopenhauer, Schelling) se však ke své víře vrátil. Po studijním pobytu v Londýně (1875) krátce přednášel v Moskvě, roku 1877 se přestěhoval do Petrohradu, kde roku 1880 promoval.
![](../I/Vladimir-Solovyov.jpg.webp)
Když roku 1881 veřejně požádal cara, aby amnestoval vrahy svého otce Alexandra II., musel se s univerzitní kariérou rozloučit a žil jako nezávislý spisovatel. Věnoval se pak více tradičním filosofickým tématům, epistemologii a etice. Jeho přítelem byl Włodzimierz Spasowicz, člen redakce časopisu Věstník Evropy (Вестник Европы), ve kterém Solovjov publikoval.[3] V posledních letech připravoval se svým mladším bratrem nový překlad Platónových dialogů. Jeho asketický způsob života byl prý vzorem pro postavu Aljoši Karamazova v Dostojevského románu Bratři Karamazovi. Zemřel ve velké chudobě.
Myšlení
![](../I/Vladimir_Solovyov_1871_photo_by_A_Eichenwald.jpg.webp)
Solovjov byl hluboce věřící pravoslavný křesťan, zároveň ale viděl slabiny ruské církve, zejména její závislost na carovi a státu, a obdivoval římskokatolickou církev. Jeho hlavním cílem bylo podpořit ekumenické sblížení křesťanských církví, zejména pravoslaví a katolictví. Ve „Třech rozhovorech“ naznačuje utopickou představu sjednocení křesťanů i jejich zápas s Antikristem. Ideál duchovního sjednocení a spojení, které nacházel i v Bibli, chápal jako smysl pravoslavného pojmu sobornosť, což je i ruský překlad pojmu katolicita. Jeho synkretická filosofie vychází z platónismu, z Plótina a gnostiků a z řeckých církevních otců. Symbolická postava Moudrosti (Sofia) byla pro něho i mystickou zkušeností. Ke konci života, nemocen a v bídě, viděl budoucnost světa a lidstva v temnějších, apokalyptických barvách.
Solovjov se velmi intenzivně zabýval vztahem mezi mužem a ženou v kosmologické perspektivě a hledal hluboký smysl lásky.[4] Napsal knihu Smysl lásky, která se stala první ruskou filosofickou studií na téma erotické lásky.[5] Ve vztahu mezi mužem a ženou viděl Solovjov vztah dvou nedokonalých potencí a domníval se, že je opravdová láska procesem integrace lidské bytosti a obnovení Božího obrazu v ní.[4]
Vliv
Originální Solovjovovo myšlení i literární schopnosti přitahovaly už za jeho života, o blízkém přátelství s Dostojevským byla již řeč. Solovjov však podstatně ovlivnil celou ruskou spirituální renesanci na přelomu 19. a 20. století. Z jeho žáků vynikli Nikolaj Berďajev, Sergej Bulgakov, Nikolaj Losskij, Pavel Florenskij a Semjon Frank. Inspiroval také generaci ruských symbolistů (Andrej Bělyj i Solovjovův synovec Alexandr Alexandrovič Blok), ovlivnil synkretické myšlení R. Steinera a pozdější ekumenické hnutí. Švýcarský teolog Hans Urs von Balthasar mu věnoval rozsáhlou studii a papež Jan Pavel II. ho nazval jedním z velkých průkopníků dialogu.
Dílo
![](../I/Vladimir_Soloviov_by_Repin.jpg.webp)
Jeho díla lze rozčlenit do tři období:
- teosofické období (1873–1880);
- teokratické období (1881–1889);
- období syntéz (1889–1900).
Z díla:
- Krize západní filozofie: proti positivistům (1874)
- Rusko a všeobecná církev (Paříž, 1889)
- Duchovní základy života (1884, 1885, 1897)
- Ospravedlnění dobra (Moskva, 1896)
- Smysl lásky, in TENACE, Michelina, Úvod do myšlení Vladimíra Solovjova, Olomouc: Velehrad, 2000
- Čtení o boholidství. Přeložil Pavel Hroch. Olomouc: Velehrad, 2000. ISBN 80-86045-54-4
- Tři rozhovory: O válce, pokroku a konci dějin
- Legenda o Antikristu (1900)
- O modlitbě: z duchovních základů života (1915). Dostupné online
Podílel se také na tvorbě encyklopedického slovníku Brockhause a Jefrona
Odkazy
Související články
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vladimir Solovyov (philosopher) na anglické Wikipedii.
- Irina Bencionovna Rodňanská: Solovjov, Vl. S.. In: Krátká literární encyklopedie, svazek 7. Dostupné online.
- Leonid Natanovič Čertkov: Solovjov, S. M.. In: Krátká literární encyklopedie, svazek 7. Dostupné online.
- Devatenácté století slovem i obrazem: Dějiny politické a kulturní. Díl I. Svazek druhý, nakladatel J.R.Vilímek, str. 964.
- SLÁDEK, Karel. Kosmické aspekty svátostí v pojetí Vladimíra Solovjova. Teologické texty. 2005, čís. 4. Dostupné online [cit. 2021-03-19].
- Dr. phil. Lenka Naldoniová (Katedra filozofie, Ostravská univerzita). Láska v kontextu ruské filozofie [online]. Brno: [cit. 2021-03-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-10-20.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Vladimir Sergejevič Solovjov na Wikimedia Commons
Osoba Vladimir Solovjov ve Wikicitátech
- Duchovní a tvůrčí cesta Vladimira Solovjova
- (anglicky)
- Vladimir Solovyov (1853-1900) - Heslo Solovyov na Internet Encyclopedia of Philosophy
- Životopis, myšlení, bibliografie
- M. Kostalevska, Dostoevsky and Soloviev (anotace knihy)
- W. Moss: Alexander II. and his time. (Kniha)
- Portál o Sovjovovi a naší době
- Transnational Solovyov Society
Literatura
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Vladimir Solovjov
- V. S. Solovjov, Čtení o boholidství. Refugium, Velehrad 2000
- V. S. Solovjov, Duchovní základy života. Refugium, Velehrad 1996
- V. S. Solovjov, Filosofické základy komplexního vědění. Refugium, Velehrad 2001
- V. S. Solovjov, Idea nadčlověka. Olomouc 1997
- V. S. Solovjov, Kritika abstraktních principů. Refugium, Velehrad 2003
- V. S. Solovjov, Krize západní filosofie. Refugium, Velehrad 2001
- V. S. Solovjov, Legenda o Antikristu. Refugium, Velehrad 1996
- V. S. Solovjov, Ospravedlnění dobra. Refugium, Velehrad 2002
- V. S. Solovjov, Rusko a univerzálna cirkev. Bratislava 2000
- V. S. Solovjov, Teoretická filosofie. Refugium, Olomouc 2006
- V. S. Solovjov, Tři rozhovory: o válce, pokroku a konci dějin; Legenda o Antikristu. Praha 1997, druhé vydání Červený Kostelec 2011.
- V. S. Solovjov, Vybrané stati I. Čína a Evropa. Refugium, Olomouc 2006
- V. S. Solovjov, Vybrané stati II. Mytologický proces. Pohanství. Refugium, Olomouc 2007
- M. Tenace, Úvod do myšlení Vladimíra Solovjova. Refugium, Velehrad 2000