Věněk Šilhán
Věněk Šilhán (12. února 1927 Kněževes – 9. května 2009 Praha[1]) byl český a československý ekonom, před rokem 1969 člen KSČ, stoupenec reformního proudu a jedna z hlavních postav vysočanského sjezdu KSČ v srpnu 1968, za normalizace disident a signatář Charty 77, po revoluci aktivista Občanského fóra, poslanec Sněmovny lidu Federálního shromáždění za OF, později za ČSSD. Zastupoval prvního tajemníka ÚV KSČ Alexandra Dubčeka během jeho internace v Moskvě v srpnu 1968.
prof. Ing. Věněk Šilhán, CSc. | |
---|---|
poslanec Federálního shromáždění (SL) | |
Ve funkci: 30. ledna 1990 – 5. června 1990 | |
Ve funkci: 7. června 1990 – 4. června 1992 | |
Ve funkci: 6. června 1992 – 31. prosince 1992 | |
6. rektor VŠE v Praze | |
Ve funkci: 1. února 1990 – 31. ledna 1991 | |
Předchůdce | Antonín Brůžek |
Nástupce | Štěpán Müller |
Stranická příslušnost | |
Členství | KSČ bezpartijní (OF) ČSSD |
Narození | 12. února 1927 Kněževes ![]() |
Úmrtí | 9. května 2009 (82 let) Praha ![]() |
Místo pohřbení | Hřbitov Šárka |
Choť | Libuše Šilhánová |
Profese | politik, ekonom, pedagog, vysokoškolský učitel a učitel |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
![](../I/V%C4%9Bn%C4%9Bk_%C5%A0ilh%C3%A1n.JPG.webp)
Biografie
Mezi lety 1957 a 1970 působil na Vysoké škole ekonomické v Praze (mj. jako prorektor pro vědecko-badatelskou činnost). Významu nabyl při pražském jaře v roce 1968, kdy se stal vůdcem mimořádného tzv. vysočanského sjezdu KSČ a prozatímním tajemníkem ÚV KSČ na místo Sověty uneseného Alexandra Dubčeka.[2] Vysočanský sjezd KSČ ho zvolil za člena Ústředního výboru Komunistické strany Československa. Stal se rovněž členem Předsednictva ÚV KSČ a tajemníkem ÚV KSČ.[3]
Poté, co do funkce prvního tajemníka nastoupil Gustáv Husák, začala probíhat normalizace a Věněk Šilhán nějakou dobu pracoval manuálně. Stal se signatářem Charty 77, jeho manželka Libuše byla v letech 1987–1988 spolumluvčí Charty 77. Po revoluci byl jedním ze sedmnácti zakladatelů Občanského fóra za Klub Obroda.[2]
K roku 1989 je uváděn jako důchodce, bytem Praha.[4]
V prosinci 1989 zasedl v rámci procesu kooptací do Federálního shromáždění po sametové revoluci do Sněmovny lidu (volební obvod č. 11 – Praha 8, hlavní město Praha) jako bezpartijní poslanec, respektive poslanec za Občanské fórum. Mandát za OF obhájil ve volbách roku 1990. V rámci Občanského fóra patřil do klubu bývalých reformních komunistů Obroda a po rozkladu OF se přiklonil k Československé sociální demokracii. Za ni obhájil mandát ve volbách roku 1992. Ve Federálním shromáždění setrval do zániku Československa v prosinci 1992.[5][6][7][8] Od června 1990 zastával funkci místopředsedy Sněmovny lidu.[9]
Vrátil se také do akademické obce, na Vysokou školu ekonomickou (1990–1992), kde vykonával i rektorskou funkci (únor 1990 – 31. ledna 1991). Poté působil jako předseda správní rady podniku Preciosa a následně (od r. 1995) jako předseda představenstva Nadace Preciosa. V této funkci spolupracoval také se stipendijní komisí ČVUT v Praze a podílel se na zbudování pomníku T. G. Masaryka na Univerzitě v Petrohradu.
V roce 1996 neúspěšně kandidoval do senátu za ČSSD na Praze 2.[10][11]
Zemřel 9. května 2009 a k rozloučení došlo v krematoriu ve Strašnicích 18. května. Rozloučit se s ním přišlo na tři sta lidí: někteří signatáři Charty 77, mezi nimi i Václav Havel, dále například politici Karel Schwarzenberg, Petr Pithart, Jan Ruml, Pavel Rychetský nebo filosof Erazim Kohák.[12] Je pochován na Šáreckém hřbitově v Praze 6.
Mezi jeho citáty patří „Obchod by neměl být jen směnou hmoty, ale i oplozením ducha.“
Odkazy
Reference
- Zemřel Šilhán, jedna z osobností Pražského jara 1968 [online]. České noviny, 2009-5-9 [cit. 2009-05-09]. Dostupné online.
- MÜLLEROVÁ, Alena; HANZEL, Vladimír. Albertov 16:00 Příběhy sametové revluce. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2009. ISBN 978-80-7422-002-9. Kapitola Slovníček, s. 282.
- Přehled funkcionářů ústředních orgánů KSČ 1945 - 1989 [online]. www.cibulka.net [cit. 2012-05-28]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2015-01-29. (česky)
- NÁVRH na volbu - nových poslanců Sněmovny lidu (příloha 1) [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2012-05-28]. Dostupné online. (česky)
- jmenný rejstřík [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2012-05-28]. Dostupné online. (česky)
- jmenný rejstřík [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2012-05-28]. Dostupné online. (česky)
- Věněk Šilhán [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2012-05-28]. Dostupné online. (česky)
- Usnesení Předsednictva Federálního shromáždění ČSSR ze dne 11. března 1986 o stanovení volebních obvodů pro volby do Federálního shromáždění [online]. mvcr.cz [cit. 2012-05-28]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-08-16. (česky)
- Poslanec prof.Ing. Věněk Šilhán, CSc.
- Senátní volby 1996[nedostupný zdroj]
- Výsledek voleb do Senátu Parlamentu ČR konaných dne 15.–16. 11. 1996
- Rodina a přátelé se rozloučili s Věňkem Šilhánem [online]. České noviny, 2009-5-18 [cit. 2009-05-18]. Dostupné online.
Literatura
- FROLÍK, František. Osobnosti Rakovnicka a Novostrašecka s ukázkami jejich rukopisů. 1. vyd. Nové Strašecí: Jiří Červenka – Gelton, 2016. 315 s. ISBN 978-80-88125-04-4. Kapitola Věnek Šilhán, s. 58.
Externí odkazy
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Věněk Šilhán
- Vyprávění událostí 21. srpna 1968 očima Věňka Šilhána pro ČRo
- Šilhán: Rekonstrukce kapitalismu nemá budoucnost a je nesmyslem Archivováno 6. 3. 2016 na Wayback Machine
- Věněk Šilhán na portálu Paměť národa
- Šilhán byl osobností Pražského jara i polistopadové politiky
rektor VŠE v Praze | ||
---|---|---|
Předchůdce: Antonín Brůžek |
1990 – 1991 Věněk Šilhán |
Nástupce: Štěpán Müller |