Samara
Samara (rusky Самара), v letech 1935 až 1991 Kujbyšev (Ку́йбышев), je město v evropské části Ruské federace na levém břehu řeky Volhy. Žije zde přibližně 1,17 milionu[2] obyvatel, je tak šestým největším městem Ruska. Je správním střediskem Samarské oblasti. V Samaře se nacházejí důležité strojírenské podniky a v sovětském období byla ze strategických důvodů uzavřeným městem.
Samara Самара | |
---|---|
![]() Samarské divadlo Maxima Gorkého | |
![]() znak ![]() vlajka | |
Poloha | |
Souřadnice | 53°11′ s. š., 50°7′ v. d. |
Nadmořská výška | 100 m n. m. |
Časové pásmo | UTC+4[1] |
Stát | ![]() |
Federální okruh | Povolžský |
Oblast | Samarská |
Administrativní dělení | 9 rajónů |
![]() Samarská oblast na mapě Ruska | |
![]() ![]() Samara | |
Rozloha a obyvatelstvo | |
Rozloha | 541 km² |
Počet obyvatel | 1 169 719 (2017)[2] |
Hustota zalidnění | 2 162,1 obyv./km² |
Etnické složení | Rusové (83 %), Tataři (4 %), Mordvinci, Čuvaši, Ukrajinci a další |
Náboženské složení | pravoslaví a sunnitský islám |
Správa | |
Starosta | Alexandr Fetisov |
Vznik | 1586 |
Oficiální web | www |
Telefonní předvolba | +7 846 |
PSČ | 443 xxx |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Historie
Město bylo založeno v roce 1586 jako pevnost proti nájezdům Tatarů. V roce 1688 se stala městem, roku 1851 se stala sídlem gubernie. V druhé polovině 19. století byla v Samaře zprovozněna železnice, což odstartovalo prudký růst (mezi lety 1866 a 1897 o 30 000 lidí). V ruské občanské válce, která vypukla krátce po bolševické revoluci, byla Samara centrem protibolševických sil. V červnu 1918 dobyli město z rukou bolševiků českoslovenští legionáři a na Samarském mostě získali další legionářský obrněný vlak, populární "Orlík". [3] Od roku 1935 nesla Samara název Kujbyšev po sovětském politikovi Valerianu Kujbyševovi. Za Velké vlastenecké války sem byly přestěhovány některé úřady z Moskvy z obav z postupu německých vojsk a dobytí hlavního města.
Od roku 2013 stojí ve městě socha Švejka, postavy z literárního díla Jaroslava Haška nazvaného Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války.[4]
Průmysl
Průmyslový význam Samary je velký. Je zde mj. konstrukční kancelář a výrobní závod CSKB-Progress, který v 50. a 60. létech 20. století vyráběl sovětské mezikontinentální balistické rakety první generace R-7 a R-7A; dnes je výrobcem nosných raket typů Sojuz a Molnija. Proto byla Samara za dob studené války pro cizince uzavřeným městem, aby byla chráněna před případnými špióny. Dalším velmi významným odvětvím je automobilový průmysl; v nedalekém Togliatti sídlí závod AVTO-VAZ, jinými názvy také Žiguli nebo Lada, který se snaží dostat ze špatné hospodářské situace, která závod sužuje už od pádu SSSR. Potom jsou v Samaře také strojírenské závody (Alcoa) a chemické závody nedávno zkrachovalého Jukosu.
![](../I/Samara-station.jpg.webp)
Doprava
Samara disponuje mezinárodním letištěm Kurumoč a říčním přístavem na Volze. Zároveň je železničním uzlem a sídlem Kujbyševské dráhy, jedné z regionálních organizací RŽD. Příměstskou dopravu (např. spojení s městem Togliatti) zajišťuje dceřiná společnost Samaratransprigorod. Zdejší nádraží bylo roku 2001 přestavěno a vznikla zde prosklená nádražní hala, s výškou 100 m jedna z nejvyšších v Evropě.
Městská hromadná doprava zahrnuje maršrutky, autobusy, trolejbusy, tramvaje (viz článek) a od roku 1987 také jednu linku metra.
Kultura
![](../I/Samara_chram.jpg.webp)
Samara je v Rusku známá také svým divadlem a operou. Divadlo Maxima Gorkého se objevuje téměř na všech samarských pohlednicích. Samarská opera se nachází na hlavním samarském náměstí – nám. Kujbyševa, je postavena v socialisticko-realistickém slohu. Za Velké vlastenecké války sem bylo z obležené Moskvy přestěhováno Velké divadlo. V roce 1942 zde poprvé zazněly tóny 7. symfonie D. Šostakoviče (který zde za druhé světové války pobýval), věnované Leningradu. V Samaře je velké množství zajímavých památek.
S městem je spojena i postava Jaroslava Haška. Na domě v Kujbyševově ulici, kde bydlel až do dobytí města legionáři (Hašek bojoval na straně rudých) má spisovatel pamětní desku, nedaleko na křižovatce s Někrasovskou ulicí stojí socha Švejka se psem a pivním soudkem.
Ze Samary pochází i ruská drum 'n' bassová dvojice Stim axel.
Náboženství
Převládajícím náboženstvím v Samaře je pravoslavné křesťanství. V posledních letech se po celém městě staví velké množství pravoslavných kostelů. Mezi nejhezčí patří chrám sv. Jiří, postavený v roce 2000. V Samaře však najdeme i chrámy luteránské, protestantské, katolické, nebo baptistické. Samaře nechybí ani rozlehlá synagoga, která v roce 2008 oslaví svoje sté narozeniny.
Díky těsnému sousedství s Tatarstánem je zde zastoupen i islám. V roce 1999 byla slavnostně otevřena relativně velká samarská mešita (s 60 m vysokým minaretem), rozlohou 1200 m². Pojme až 1000 věřících.
Rodáci
- Maxim Šabalin – bývalý ruský krasobruslař
- Dmitrij Ustinov – maršál Sovětského svazu
- Arťjom Vesjolyj – sovětský spisovatel
- Vladimír Železný – český podnikatel a politik
- Anastasija Pavljučenkovová – ruská tenistka
Partnerská města
Odkazy
Reference
- Ruský federální zákon 248-ФЗ Moskva: Правительство Российской Федерации, 2014-07-21 [cit. 2014-11-05]. (rusky)
- Dostupné online.
- PRECLÍK, Vratislav. Masaryk a legie, váz. kniha, 219 str., vydalo nakladatelství Paris Karviná, Žižkova 2379 (734 01 Karviná) ve spolupráci s Masarykovým demokratickým hnutím, 2019, ISBN 978-80-87173-47-3, str.12 - 25, 30 - 137, 140 - 149
- VOTRUBA, Viktor; SAPÍK, Lukáš. Švejk se psem a hovínkem pro štěstí. Nadšenci chtějí v Kralupech sochu. iDNES.cz [online]. 2014-04-27 [cit. 2014-04-28]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Samara na Wikimedia Commons
Slovníkové heslo Samara ve Wikislovníku
- Samara dopravce (on-line trasa generace, čas příjezdu dopravy na zastávce, mapy, oficiální zprávy apod.) (anglicky)
- Oficiální stránky (rusky)
- Zpravodajský server (rusky)
- Základní informace o Samaře (německy)