Otto Smik
Otto Smik (20. ledna 1922, Bordžomi, Gruzínská SSR – 28. listopadu 1944 nedaleko Zwolle, Nizozemsko) byl československý stíhací pilot slovensko-židovského původu. Působil ve službách britské RAF a je pokládán za letecké eso.
Otto Smik | |
---|---|
![]() Bronzová busta generálmajora Otto Smika | |
Narození | 20. ledna 1922 ![]() |
Úmrtí | 28. listopadu 1944 (ve věku 22 let) ![]() |
Národnost | Rusové |
Civilní činnost | úředník |
Vojenská kariéra | |
Hodnost | Squadron Leader[p 1]/podporučík let. v zál. (generálmajor in memoriam) |
Doba služby | 1940-1944† |
Sloužil | ![]() ![]() |
Složka | ![]() |
Jednotka | 312. (československá) peruť RAF 310. (československá) peruť RAF 131. peruť RAF 122. peruť RAF 222. peruť RAF |
Velel | letka „B“ 312. (československé) peruti RAF 127. peruť RAF |
Války | druhá světová válka |
Bitvy | bitva o Normandii západní fronta |
Vyznamenání | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
![]() |
Život
Otto Smik se narodil v lázeňském městě Bordžomi (Gruzínská sovětská socialistická republika, pozdější Sovětský svaz), kde také prožil prvních dvanáct let života. Jeho otec Rudolf, pocházející z Tisovce, tam byl v zajetí během první světové války. Po válce se zde oženil s gruzínskou Židovkou. Návrat na rodné Slovensko s celou rodinou mu byl umožněn až v roce 1934.
Otto už od dětství projevoval zájem o létání. V roce 1937, jako student obchodní školy, nastoupil na plachtařský kurs Masarykovy letecké ligy v Bratislavě, zde absolvoval první krátké lety v nízkých výškách. V létě roku 1939 začal létat na Straníku u Žiliny, kde kurs pravděpodobně i úspěšně dokončil.
I přes ekonomické vzdělání přijal původně místo na letišti ve Vajnorech. Po rozpadu Československa a vypuknutí druhé světové války se rozhodl připojit k zahraničnímu odboji.
18. března 1940, krátce po vzniku Slovenského státu, Otto Smik ilegálně odešel ze Slovenska ve věku 18 let. Přes Jugoslávii (kde byl vězněn), Řecko, Turecko a Írán se dostal do Francie. Zde měl projít leteckým výcvikem v československé letecké skupině. Francie však v bleskové válce padla a Otto Smik odplul 24. června 1940 do Anglie.
Stal se jedním z přibližně 250 Slováků, kteří po roce 1939 vstoupili do služeb RAF. Svoji zdejší kariéru započal jako důstojnický sluha. Základní letecký výcvik zahájil až v září 1941. Pokračovací výcvik začal v lednu 1942 v Kanadě, kde získal výborná hodnocení. 5. ledna 1943 byl zařazen k operační peruti (312. československá stíhací peruť RAF). V československých perutích měl problémy se svými hodnostmi (měl anglickou důstojnickou, ale v československé armádě měl jen hodnost desátníka). Na vlastní žádost byl převelen k anglické peruti.
V 122. stíhací peruti létal na tehdy nejnovější verzi Supermarine Spitfire – F. Mk. IX. Hlavním úkolem perutě byl doprovod bombardérů nad cíle v severní Francii, Belgii a Holandsku. První vzdušné vítězství zaznamenal 13. března 1943. V souboji s Messerschmitty Bf 109G a Focke-Wulfy Fw 190 sestřelil jeden Bf 109G. Nejdříve byl sestřel zaznamenán jako pravděpodobný, ale později byl potvrzen.
Později sloužil v 222. stíhací peruti. Zde také 18. října 1943 dolétal svůj první letecký „turnus“, po kterém nastoupil na dovolenou. V roce 1943 získal 7 a 1/2 potvrzených vzdušných vítězství, čímž se stal nejúspěšnějším československým stíhačem v tomto roce. 20. října 1943 mu britské velení udělilo vysoké vyznamenání – Záslužný letecký kříž (Distinguished Flying Cross). K 28. října 1943 byl povýšen do československé hodnosti podporučíka letectva v záloze.[1]
Do začátku druhého operačního turnusu v březnu 1944 působil jako střelecký instruktor. 15. března 1944 nastoupil na druhý turnus v 310. čs. stíhací peruti, která se v té době připravovala na vylodění v Normandii. Od 6. června 1944 se stala hlavním úkolem perutě ochrana invazních pláží a útoky na německou dopravu v Normandii.
![](../I/Otto_Smik_grave.jpg.webp)
Peruť jako součást 134. wingu byla 3. července 1944 vyčleněna na obranu Británie, kterou v této době začaly trápit střely V-1. Největších úspěchů proti V-1 dosáhl právě on sám. Dne 8. července 1944 zničil během 32 minut tři V-1[2] a dostalo se mu uznání i v britském tisku. 11. července 1943 stal velitelem letky „B“ 312. (československé) peruti RAF a současně byl povýšen do hodnosti Royal Air Force Flight Lieutenant.[1][p 2]
3. září doprovázely 310. a 312. peruť bombardéry Halifax při náletu na letiště v Soesterbergu. Na cestě zpět zaútočil se svým rojem na letiště Gilze-Rijen. Jemu samotnému se podařilo na zemi zničit dva bombardéry Junkers Ju 88. Jeho Spitfire byl však sestřelen protiletadlovou obranou. Přežil nouzové přistání a díky příslušníkům holandského odboje se mu podařilo několik týdnů skrývat před Němci v různých vesnicích a ve městě Breda. Ještě v září se dostal zpět do Anglie.
V listopadu 1944 se stal velitelem 127. stíhací perutě, opět anglické.[p 3] Peruť se podílela na letecké podpoře britských jednotek, doprovodech bombardérů a podnikala útoky na německou dopravu. Útoky na pozemní cíle byly kvůli silné protiletecké ochraně obzvlášť nebezpečné a 28. listopadu 1944 při útoku na železniční stanici v Zwolle protiletecká obrana (flak) jeho letadlo těžce poškodila. Při pokusu o přistání havaroval a byl na místě mrtev. Zahynul ve věku 22 let. Během své služby zaznamenal 9 sestřelů, další 2 ve spolupráci a 1 letadlo pravděpodobně. Sestřelil také 3 střely V-1.
Jeho tělo bylo identifikováno až v roce 1963. Následně bylo převezeno do belgického Evére a později do Gentu, kde bylo pochováno na vojenském hřbitově. V roce 1994 byly jeho pozůstatky znovu exhumovány a slavnostně s poctami pochovány na bratislavském hřbitově Slávičie údolie. Převoz těla byl zaznamenán v dokumentárním filmu Stratený syn Slovenska scenáristy Drahoslava Machaly a režiséra Fedora Bartka.
Po válce byl in memoriam povýšen nejprve na poručíka letectva v záloze (1946), následně na nadporučíka (1947) a poté na plukovníka (1991),[1] a posléze na generálmajora letectva Armády SR (1994).[3]
Pamětní místa a jiné památky
Pamětní deska s bustou na domě v ulici Ľudmily Podjavorinské v Bratislavě kde bydlel před svým odchodem do exilu, a pamětní deska u farmy Bloksteeg v Ittersumu u Zwolle kde zahynul.
Jeho jméno připomínají také Smikovy ulice v Praze 14[4] a Bratislavě,[1] jakož i Otto Smikstraat ve Zwolle, a nese jej i letecká základna Sliač a na ní sídlící taktické křídlo slovenských Vzdušných sil.
Odkazy
Poznámky
- Odpovídá armádní hodnosti major.
- Odpovídá armádní hodnosti kapitán.
- Stal se tak třetím Čechoslovákem, který se stal velitelem jiné než československé perutě Royal Air Force. Dalšími byli František Fajtl (122. peruť RAF) a Jiří Maňák (198. peruť RAF).[1]
Reference
- RAJLICH, Jiří. SMIK Otto. In: LÁNÍK, Jaroslav, a kol. Vojenské osobnosti československého odboje 1939-1945. Praha: Ministerstvo obrany České republiky-Agentura vojenských informací a služeb (AVIS), 2005. Dostupné v archivu pořízeném dne 2014-01-01. ISBN 80-7278-233-9. S. 263–264. Archivováno 1. 1. 2014 na Wayback Machine
- Otto Smik [online]. Free Czechoslovak Air Force, 19 August 2010 [cit. 2017-11-07]. Dostupné online.
- ŠUMICHRAST, Peter. SMIK, Otto. In: CSÉFALVAY, František, a kol. Vojenské osobnosti dejín Slovenska 1939-1945. Bratislava: Vojenský historický ústav Bratislava, 2013. ISBN 978-80-89523-20-7. S. 217–218. (slovensky)
- Letci v názvech ulic: Otto Smik [online]. Praha 14 [cit. 2016-06-02]. Dostupné online.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Otto Smik na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Otto Smik
- (česky) Obsáhlý životopis
- (slovensky) Článek v deníku SME/Ľudia
- (anglicky) Krátký životopis, kamufláže letadla
- (česky) Filmy z fotokulometu Otty Smika