Jan Pavel I.
Ctihodný Jan Pavel I. (17. října 1912 Forno de Canale – 28. září 1978 Vatikán), rodným jménem Albino Luciani, byl v pořadí 263. papež. Byl zvolen 26. srpna 1978 a zemřel 28. září téhož roku, takže jeho pontifikát byl jedenáctý nejkratší v historii. Byl prvním papežem v dějinách, který si zvolil dvě jména (obě po svých předchůdcích na papežském stolci, které oba zažil: po sv. Janu XXIII. a sv. Pavlu VI.)[1] a také prvním papežem, který si za jméno sám doplnil číslici „I.“
Ctihodný Jan Pavel I. | |
---|---|
263. papež | |
![]() Fotografie | |
Církev | římskokatolická |
Zvolení | 26. srpna 1978 |
Uveden do úřadu | 3. září 1978 (intronizace) |
Pontifikát skončil | 28. září 1978 |
Předchůdce | Pavel VI. |
Nástupce | Jan Pavel II. |
Heslo | „Humilitas“ „Pokora“ |
Znak | ![]() |
Svěcení | |
Jáhenské svěcení | 2. února 1935 světitel Giosuè Cattarossi |
Kněžské svěcení | 7. července 1935 světitel Giosuè Cattarossi |
Biskupské svěcení | 27. prosince 1958 světitel Jan XXIII. 1. spolusvětitel Girolamo Bartolomeo Bortignon 2. spolusvětitel Gioacchino Muccin |
Kardinálská kreace | 5. března 1973 kreoval Pavel VI. |
Titul | kardinál-kněz |
Vykonávané úřady a funkce | |
Zastávané úřady |
|
Zúčastnil se | |
Osobní údaje | |
Rodné jméno | Albino Luciani |
Země | ![]() |
Datum narození | 17. října 1912 |
Místo narození | Forno de Canale, ![]() |
Křest | 17. října 1912 |
Datum úmrtí | 28. září 1978 (ve věku 65 let) |
Místo úmrtí | Apoštolský palác, ![]() |
Příčina úmrtí | infarkt myokardu |
Místo pohřbení | Bazilika svatého Petra |
Národnost | Italská |
Rodiče | Giovanni Luciani a Bortola Tancon |
Podpis | ![]() |
Svatořečení | |
Začátek procesu | 17. červen 2003 |
Atributy | papežský oděv |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Život
Dětství a raná kariéra
![](../I/Coat_of_arms_of_Albino_Luciani.svg.png.webp)
Narodil se ve Forno de Canale (dnes Canale d'Agordo) v oblasti Belluno (severní Itálie). Knězem se stal 7. července 1935. Studoval teologii, doktorát získal na prestižní Papežské Gregoriánské univerzitě v Římě.
Později byl vicerektorem semináře diecéze Belluno (1937–1947). Učil zde předměty dogmatika, morální teologie a kanonické právo. V roce 1948 byl vybrán jako pobočník generálního vikáře diecéze, o deset let později se stal generálním vikářem (1958). Ještě týž rok jej však Jan XXIII. jmenoval biskupem v diecézi Vittorio Veneto.
Zúčastnil se druhého vatikánského koncilu (1962–1965). 15. prosince 1969 jej papež Pavel VI. jmenoval patriarchou Benátek. Tentýž papež jej 5. září 1973 povýšil mezi kardinály. Papežem byl zvolen 26. srpna 1978. Zvolil si jméno Jan Pavel I., protože hodlal navázat na dílo svých předchůdců, papežů Jana XXIII. a Pavla VI.
Papežství
Povahově byl podobný sv. Janu XXIII. – i on měl přátelské vystupování a smysl pro osobitý humor.[zdroj?]
Přes velmi krátké trvání svého pontifikátu Jan Pavel I. stihl udělat několik změn. Zrušil užívání majestátního plurálu My v papežských proslovech a dokumentech a omezil velkolepé tradice doprovázející uvedení papeže do úřadu. Kladl velký důraz na tu část povinností papeže, která je vyjádřena v titulu Servus servorum Dei (služebník služebníků Božích).
Představoval konzervativce v otázkách morálky, ale reformátora a pokrokáře v oblasti církevních struktur a pojetí poslušnosti v církvi. V obou oblastech připravoval nové encykliky, ale vznikly pouze malé zlomky přípravných textů, které krom výše uvedených zobecnění nedovolují udělat si přesnější představu o jeho plánech.
Každopádně jeho plány narážely na odpor některých kardinálů Kurie, kteří mu vyčítali malý smysl pro zodpovědnost, nedostatek diplomatických zkušeností a přílišné volnomyšlenkářství.
Smrt
Jeho pontifikát ukončila náhlá smrt v noci z 28. na 29. září 1978. Jako její příčina bylo stanoveno srdeční selhání. Tělo bylo balzamováno, což znemožnilo pitvu; Vatikán to odůvodnil tak, že jeho zákony pitvu papeže zakazují.
Nesporným faktem je, že Jan Pavel I. měl zdravotní potíže již dříve a v posledních dnech si stěžoval na velmi namáhavý program. V době úmrtí mu nebylo ani 66 let, nižšího věku se před ním z papežů dožil až Řehoř XIV. v 16. století.
Spekulace o jeho smrti
Brzo po jeho smrti se objevily pověsti, že nebyla přirozená – většinou se naznačuje, že byl otráven; zesílily poté, co byl za jeho nástupce vybrán poněkud konzervativnější Karol Wojtyła.
Beatifikační proces
Roku 2003 byl zahájen jeho beatifikační proces.
Odraz v umění
Krátký pontifikát Jana Pavla I. je volně umělecky zpracován ve filmu Kmotr III (1990), kde se papežem tohoto jména stane postava kardinála Lamberta. Krátce po svém zvolení se stane obětí spiknutí špiček tehdejší církve se sicilskou mafií.
Odkazy
Reference
- Lukáš Nosek: Usměvavý papež Jan Pavel I. Katolický týdeník 34/2018, s. 7. (Pozn. online (http://www.katyd.cz/clanky/usmevavy-papez-jan-pavel-i.html) je zdarma přístupný jen úvod článku, v němž tato informace není.
Literatura
- David A. Yallop: Ve jménu Božím: tajemná smrt třiatřicetidenního papeže Jana Pavla I. (In God's Name). Praha, Knižní klub 1994 – prosazuje konspirační teorii o otravě
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jan Pavel I. na Wikimedia Commons
- Stručný životopis
- Albino Luciani: Dopisy slavným osobnostem (Illustrissimi)
- K výročí volby mého předchůdce: vzpomínka Jana Pavla II. po 25 letech
- Zpráva na webu Rádio Vatikán o zahájení Lucianiho beatifikace
- Oficiální vatikánské stránky – dostupné v několika světových jazycíh
- https://web.archive.org/web/20110425000013/http://www.fondazionepapaluciani.com/albino_luciani
- http://www.papaluciani.com/ – fanouškovské stránky (v několika světových jazycích)
Papež | ||
---|---|---|
Předchůdce: Pavel VI. |
1978–1978 Jan Pavel I. |
Nástupce: Jan Pavel II. |