Benešovy dekrety
Benešovy dekrety, či též dekrety prezidenta republiky, je označení dekretů vydaných v exilu prezidentem Československé republiky Edvardem Benešem během druhé světové války a krátce po jejím skončení na osvobozeném území Československa po dobu, kdy nebylo možné vykonávat zákonodárnou moc skrze Národní shromáždění.[1][pozn. 1]
![](../I/Edvard_Bene%C5%A1.jpg.webp)
Charakteristika
Prezident vydal ústavní dekrety s právní silou ústavních zákonů a dekrety, které mají sílu zákona. Ve Sbírce zákonů bylo publikováno 98 dekretů prezidenta a 7 dekretů bylo dodatečně republikováno.
Všechny ústavní dekrety a dekrety prezidenta republiky byly po válce, 5. března 1946, ratihabovány Prozatímním Národním shromážděním ústavním zákonem č. 57/1946 Sb.[3] Ústavní dekrety byly prohlášeny za ústavní zákony, dekrety byly prohlášeny za zákony.
Vedle dekretů o znárodnění většiny průmyslových podniků, pojišťoven, bank, zavedení centrálního plánování, všeobecné pracovní povinnosti mezi ně patří dekrety spojené především s konfiskací majetku etnických Němců a Maďarů, zrádců a kolaborantů, ztrátou československého státního občanství Němců a Maďarů, zrušením německé university a německých vysokých škol technických. [4]
Ústavní soud potvrdil jejich platnost v době vzniku a jejich závaznost, tj. jimi nastolené změny zůstávají zachovány. Zkoumat, zda zůstávají platnou součástí českého právního řádu, odmítl, neboť jsou už právně neúčinné. [5]
Pozadí
Dekrety prezidenta republiky byly vydávány jako mimořádné řešení, kdy nebylo vzhledem k okupaci možné vykonávat zákonodárnou moc v souladu s Ústavní listinou.[1]
Vláda Velké Británie považovala odsuny německých menšin za způsob jak vyřešit národnostní problémy v Evropě a uvažovala o této možnosti již na počátku druhé světové války. Vycházelo se ze zkušeností při výměně křesťanského a muslimského obyvatelstva mezi Řeckem a Tureckem po první světové válce a při přesunech obyvatel v rámci Britského impéria. Československá vláda v londýnském exilu nezávisle na britské vládě také zvažovala odsun německé menšiny. Po nacistickém teroru proti českému obyvatelstvu, který byl rozpoután v reakci na atentát na Heydricha v červnu 1942, získala Benešova vláda od Velké Británie ústní souhlas s odsunem, který byl vázán na souhlas Spojených států a Sovětského svazu.[6] V roce 1945 odsun Němců odsouhlasily tři vítězné mocnosti na Postupimské konferenci.[7]
Dekrety vydané prezidentem Edvardem Benešem je možné rozdělit do tří částí:
- 1940–1944: Tyto dekrety byly vydány v exilu v Londýně. Upravují především vytvoření československé exilové vlády a jejích orgánů (včetně armády) a jejich organizací.
- 1943–1945: Vydány také v londýnském exilu. Upravují především převzetí kontroly osvobozeného území Československa od spojeneckých armád a organizace poválečné československé vlády.
- 1945 duben–1945 říjen: Dekrety vycházející z návrhů uvedených v Košickém vládním programu, který byl oficiálně čs. vládou přijat v dubnu 1945 v Košicích,[8] připravovaném komunisty v Moskvě od konce 1944.[9][10]
Debaty
Česká republika vyjádřila v Česko-německé deklaraci lítost, že poválečným vyháněním, jakož i nuceným vysídlením sudetských Němců z tehdejšího Československa, vyvlastňováním a odnímáním občanství bylo způsobeno mnoho utrpení a křivd (v německé verzi Unrecht – bezpráví) nevinným lidem, a Česká republika lituje nepotrestání excesů, které při vysídlování proběhly.[11]
Bývalý český premiér Bohuslav Sobotka prohlásil, že česká vláda „nevidí důvod pro jakékoliv zpochybňování Benešových dekretů a pro jakékoliv otevírání této otázky.“ Podle předsedy Sudetoněmeckého krajanského sdružení Berndta Posselta patří Benešovy dekrety na „smetiště dějin“.[12]
V roce 2019 byl soudně potvrzen restituční nárok vdově po Karlovi des Fours Walderode, který jako Němec přišel o majetek na základě Benešových dekretů.[13] Podle prezidenta Zemana došlo tímto rozhodnutím k prolomení Benešových dekretů.[14]
Sporná je také konfiskace majetku členů lichtenštejnské knížecí rodiny, kteří se v 1930 přihlásili k německé národnosti a hlava jejich rodiny, vládnoucí kníže František Josef II., údajně spolupracoval se Sudetoněmeckou stranou,[15] ale v době druhé světové války měli lichtenštejnskou státní příslušnost a Lichtenštejnské knížectví bylo neutrálním státem.[16]
Odkazy
Poznámky
- Emil Hácha vydal také jeden dekret státního prezidenta. Jím ale byla členům protektorátní vlády a dalším osobám ve veřejných funkcích uložena povinnost složení slibu věrnosti Adolfu Hitlerovi a nacistickému Německu.[2]
Reference
- § 2 ústavního dekretu presidenta republiky č. 20/1945 Sb., o prozatímním výkonu moci zákonodárné. Dostupné online.
- Dekret státního presidenta č. 83/1940 Sb., o slibu členů vlády, veřejných zaměstnanců a jiných orgánů veřejné správy. Dostupné online.
- Čl. I odst. 1 ústavního zákona č. 57/1946 Sb., kterým se schvalují a vyhlašují za zákon dekrety presidenta republiky. Dostupné online.
- Visegrad Four dispute over Benes Decrees
- Nález Ústavního soudu České republiky ze dne 8. 3. 1995, sp. zn. Pl. ÚS 14/94, publikován pod č. 55/1995 Sb., [cit. 2015-07-27]. Dostupné online. (Alternativní odkaz)
- "Britové uvažovali o odsunu Němců od začátku války". Týden. 31. října 2010.
- "Stíny minulosti: Češi, Postupim a sudetoněmecká otázka". Dějiny a současnost.
- Košický vládní program (dále KVP) a „malý retribuční dekret“(Důsledky revolučního práva KVP a retribuce). Masarykova univerzita Právnická fakulta Brno.
- http://www.ceskatelevize.cz/ct24/archiv/1290689-benesovy-dekrety
- http://www.moderni-dejiny.cz/clanek/obrazova-publikace-klement-gottwald-1896-1953-zakladatel-lidove-demokratickeho-statu/
- Česko-německá deklarace. www.mzv.cz [online]. [cit. 17-07-2009]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 17-07-2009.
- "Benešovy dekrety patří na smetiště dějin, říká Bernd Posselt". Aktuálně.cz. 8. června 2014.
- Odvolací soud potvrdil rodu Walderode nárok na restituci. E15 [online]. 18. června 2019. Dostupné online.
- Potvrzení restitučních nároků rodu Walderode prolamuje Benešovy dekrety, tvrdí prezident. Česká televize [online]. 27. června 2019. Dostupné online.
- Lichtenštejni znovu žádají majetek v Česku. Novinky.cz [online]. 21. května 2014. Dostupné online.
- „Bůh, kníže, Morava“, Lichtenštejnsko, knížectví moravské. Česká televize [online]. 30. dubna 2012. Dostupné online.
Literatura
- Blumenwitz, D.: Benešovy dekrety z roku 1945 z hlediska mezinárodního práva, in: Střední Evropa 8, č. 26, Praha 1992 nebo in: Edvard Beneš a Střední Evropa, Praha 1994.
- Hanzlík, F.: Historické souvislosti přijetí Benešových dekretů a řešení otázky odsunu sudetských Němců, in: Politologický časopis roč. 2, č. 2, 1995.
- KUKLÍK, Jan. Mýty a realita tzv. "Benešových dekretů": Dekrety prezidenta republiky 1940-1945. Praha: Linde Praha, 2002. 511 s. ISBN 80-7201-352-1.
- Pavlíček, V.: O dekretech prezidenta republiky, in: Právní aspekty odsunu sudetských Němců. ÚMV, Praha 1995, pp. 29–55.
- Jakob Cornides: The Sudeten German Question after EU Enlargement – Eigentumsrecht und Eigentumsunrecht – Analysen und Beiträge zur Vergangenheitsbewältigung – Teil 2. Ed. Gilbert H. Gornig, Hans-Detlef Horn, Dietrich Murswiek. Berlin: Duncker & Humblot, 2009. 213–241.
- Perzi, Niklas: „Die Beneš-Dekrete“ (Benešovy dekrety), ISBN 3-85326-099-3, Vídeň 2003.
- Škrábek, Josef: „Včerejší strach. Jaké to bylo mezi Čechy a Němci ?“, 3. vydání, ISBN 80-7021-838-X, nakladatelství VYŠEHRAD, Praha 2006.
- Diskuze nezávislých historiků, Češi, Němci a odsun, Academia Praha 1990
- Milan Sládek, Němci v Čechách, nakladatelství Pragma 2002
- Kolektiv autorů, Rozumět dějinám, Gallery s. r. o. pro Ministerstvo kultury ČR 2002
- Tauchen, Jaromír: "Beneš-Dekrete" von einer rechtlich historischen Perspektive. Journal on European History od Law. London, STS Science Centre, roč. 1, 2010, č. 1, s. 41 – 45. (ISSN 2042-6402)
- Berwid-Buquoy, Jan: „ Integration und Separation der Sudetendeutschen in der ČSR 1918–1920. Theorien der Nationalismen “ (Integrace a separace Sudetských Němců v ČSR 1918–1920. Teorie nacionalizmů), disertace na FU Berlin, ISBN 80-239-4433-9, nakladatelství HERBIA, České Budějovice 2005.
- MANDLER, Emanuel. Benešovy dekrety. Praha: Libri, 2002. ISBN 80-7277-139-6
- Karel Jech, Karel Kaplan, kolektiv, Dekrety prezidenta republiky 1940 - 1945, Ústav pro soudobé dějiny AV, 1995 a 2002, 2 díly 1066 s., ISBN 80-7239-115-1, ISBN 80-7285-012-1
Související články
Externí odkazy
Dílo Benešovy dekrety ve Wikizdrojích
Téma Benešovy dekrety ve Wikicitátech
- Dekrety prezidenta republiky Edvarda Beneše a související zákony