Albert Meyer (fotograf)
Albert Meyer (27. února 1857, Klotzsche Německo – 24. srpna 1924, Drážďany, tamtéž) byl německý dvorní fotograf, který úspěšně provozoval fotografické ateliéry Photographische Ateliers[p 1] v Berlíně a dalších městech a byl také známý jako fotograf letních olympijských her v roce 1896 v Athénách.
Albert Meyer | |
---|---|
![]() Fotograf Albert Meyer se svými vyznamenáními, asi 1910 | |
Narození | 27. února 1857 Klotzsche, Saské království (dnes Německo) |
Úmrtí | 24. srpna 1924 (67 let) Drážďany, Výmarská republika (dnes Německo) |
Národnost | německá |
Povolání | fotograf |
Významná díla | fotografie z LOH 1896 |
Ocenění | Dvorní fotograf |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Fotografii vystudoval ve Spojených státech amerických, po návratu do své vlasti otevřel několik fotografických ateliérů v Berlíně a v 90. letech pobočky ve Štětíně a Międzyzdroje. Byl jedním ze sedmi fotografů dokumentující LOH v Athénách, ještě během konání her nechával své fotografické desky vyvolávat u nakladatelství Kurta Becka, u kterého vyšlo Beckovo album, první oficiální zpráva z olympiády.
Po návratu do Berlína svazoval asi 30 snímků do luxusních kožených desek s nápisem Olympijské hry v Aténách 1896, které posílal řadě královských a vévodských rodin. Jeho podnikání se velmi dařilo, v roce 1901 své ateliéry v Berlíně prodal a přestěhoval se do Hannoveru, kde provozoval ateliér naproti státní opeře. V roce 1915 se vrátil zpět do Drážďan, jeho syn padl v první světové válce a během velké hyperinflace pak přišel o veškeré své jmění. Zemřel v chudobě 24. srpna 1924.
Život
![](../I/Bundesarchiv_Bild_146-1976-028-11%252C_Berlin%252C_Alexanderplatz.jpg.webp)
Narodil se 27. února 1857 v obci Klotzsche u Drážďan. Ve svých 24 letech odcestoval do Spojených států amerických, kde absolvoval dvouleté studium fotografie. Po návratu do Německa v roce 1883 si otevřel v berlínské ulici Alexanderstrasse fotografický ateliér, ve kterém jeden čas pracovalo 15 zaměstnanců. Na svých reklamách ve výkladních skříních, v adresářích a na automobilu používal titul dvorní fotograf. Ohledně svého titulu dvorního fotografa byl několikrát napomenut policií. Měl lépe ozřejmit, že se nejedná o c. k. dvůr v Berlíně, ale o dvůr vévody saského a vévody Sasko‑Meiningenského.
Z berlínských ateliérů, které vlastnil, jsou doloženy od roku 1884 i studia na ulici Neue Königstrasse 64[1] a od roku 1896 na ulici Pallisadenstrasse 106.[1][p 2] Již od roku 1891 otevřel pobočky ve Stettině a v Ostseebadu (dnes Štětín a Międzyzdroje, obě města leží v Polsku), k tomu ještě jeden ateliér v Berlíně na Postupimské ulici. Velmi brzy zbohatl, jeho příjmy v roce 1893 byly asi 13 000 marek.
Albert Meyer na olympijských hrách
![](../I/Albert_Meyer_2.jpg.webp)
Přípravy na LOH 1896
První letní olympijské hry se konaly v době od 6. do 15. dubna roku 1896 v Athénách.[p 3] Jednalo se o první olympijské hry moderní éry, s návrhem na jejich uspořádání přišel baron Pierre de Coubertin. Oficiálního schválení se dočkaly na prvním olympijském kongresu, který se konal 23. června 1894 v Paříži, během něhož se zrodil i Mezinárodní olympijský výbor. Starověké Řecko bylo místem vzniku a konání antických olympijských her, proto byly zvoleny Athény pořadatelem prvních olympijských her novověku.
Vysoce zadlužená země, vyčerpaná dlouhotrvajícím konfliktem s Osmanskou říší, měla značné potíže s financováním, ale jednalo se o prestižní událost – zejména pro posílení národní identity. Také cesta sportovců a účastníků her do Athén byla většinou soukromá záležitost a závisela na soukromých darech. Stadio Panathinaiko, objevený při archeologických pracích roku 1870 a kompletně zrekonstruovaný roku 1895, hostil ceremonie slavnostního zahájení a zakončení za účasti řeckého panovníka Jiřího I. Hvězdami her se stali Němec Carl Schuhmann, který v zápase a gymnastice získal celkem čtyři prvenství, zatímco Hermann Weingärtner získal největší počet medailí, tři zlaté, dvě stříbrné a jednu bronzovou. Jedním z nejdůležitějších momentů her bylo vítězství Spyridona Louise v maratónském běhu, závodě, který byl oslavou legendy o Fidippidovi.
Komise pro účast Německa na olympijských hrách v Aténách 1896
Chemik Dr. Willibald Gebhard byl jedním z iniciátorů olympijského hnutí v Německu, který v prosinci 1895 v Berlíně založil komisi usilující o účast Německa na olympijských hrách v Aténách 1896.[p 4] Jedním ze členů této komise byl také Albert Meyer. Spolu se svou ženou Elizabethou doprovázeli německý olympijský tým a existují silné nepřímé důkazy o tom, že Elizabeth Meyerová také pracovala jako fotografka.[2] Žádné jednoznačné důkazy pro to však nejsou.
Fotografie z roku 1896
![](../I/BASA-3K-7-422-22-Robert_Garrett_throwing_the_discus_at_1896_Summer_Olympics.jpg.webp)
Na olympijských hrách v Aténách bylo pravděpodobně pořízeno méně než 100 snímků. Je známo, že na místě pracovalo sedm fotografů: pět Řeků, americký fotoamatér Thomas Curtis (zároveň získal olympijské zlato v běhu na 110 metrů překážek) a Němec Albert Meyer. Odcestoval s částí německého týmu dne 28. března 1896 z Berlína do Brindisi a pak lodí na Korfu. Mezi fotografickými zpravodaji byl zdaleka nejplodnější. Je autorem nejméně 56 snímků z celého počtu, což je více než polovina všech známých snímků. Jeho díla jsou při srovnání s fotografiemi ostatních technicky a esteticky jasně lepší.[2] Málokterá publikace o historii olympijských her neobsahuje jeho snímky.
Obor fotografické žurnalistiky se v té době začínal teprve rozvíjet. Pokroky se děly jak v technice fotografie tak i v technologii tisku. Pro venkovní scény (pro fotografii krajiny, architektury nebo průmyslu) byly vyvinuty speciální, ale pořád ještě poměrně velkoformátové a těžké cestovní fotografické kamery. Masivní ateliérové kamery měly nastavitelnou přední stěnu a také zadní stěnu s matnicí, fotografovalo se s objektivy s různou ohniskovou vzdáleností a obvykle se používaly fotografické desky o velikostech 13×18, 18×24 a 24×30 cm.
Pro cestovní kamery byl nepostradatelný skládací masivní stativ, který sportovní fotografové v Aténách v roce 1896 využívali. Vskutku, zachytit sportovce v pohybu s tehdejšími technickými prostředky, tak aby byl obrázek ostrý, bylo téměř nemožné. Časy závěrky byly pořád ještě příliš dlouhé, proto je většina dochovaných snímků statická a aranžovaná. O několik málo let později začaly trh dobývat lehké ruční fotoaparáty, které otevřely nové možnosti fotografické žurnalistiky a také amatérské fotografie.
Přibližně do roku 1880 se v tištěném materiálu reprodukovaly ilustrace nebo fotografie pouze s pomocí časově náročných technik s vysokým podílem lidské práce – technikou dřevorytu, ocelorytu nebo litografie. Zavedení hlubotisku a autotypie umožnilo přímý tisk a rychlejší kopírování fotografických snímků. To umožnilo vydávat noviny a časopisy s obsahově aktuálními obrázky.
Meyer pořídil portréty tehdejších významných a legendárních sportovců, mezi nimi byli například: řecký vítěz maratonského běhu Spyridon Louis, francouzští cyklisté Paul Masson a Léon Flameng, německý běžec a tenista Friedrich Adolph Traun nebo americký diskař a koulař Robert Garrett. Na skupinové fotografii zachytil tehdejší členy mezinárodního olympijského výboru: Willibalda Gebhardta, Jiřího Stanislava Guth‑Jarkovského, Pierra de Coubertina, Ference Keményho, Viktora Balcka, Dimítria Vikélase a Alexeje Butovského. Kromě inscenovaných portrétů vyfotografoval i několik reportážních snímků – Hermanna Weingärtnera na hrazdě a kruzích, německý tým při cvičení družstev na bradlech, exhibici německého družstva na hrazdě, šplh mužů na 14metrovém laně, přátelské podání rukou Carla Schuhmanna a Giorgia Tsitase po řeckořímském zápasu nebo finále turnaje ve fleretu mezi Gravelottem a Callotem a mnoho dalších. Jeho olympijské snímky byly publikovány v roce 1896 v rámci tehdejšího sportovního časopisu Sport im Bild, vycházejícího od roku 1885.[3] Sám opakovaně poukázal na olympijské hry v roce 1896 v Aténách jako na největší událost svého života.
- Mezinárodní olympijský výbor, druhý zleva stojí Jiří Stanislav Guth-Jarkovský, vlevo sedí Pierre de Coubertin, 1896
- Řecký vítěz maratonského běhu Spyridon Louis v uniformě řecké elitní jednotky Efsoni, 1896
- Francouzští cyklisté Paul Masson a Léon Flameng, 1896
- Vítěz tenisové čtyřhry Friedrich Adolph Traun z Hamburku, přichystaný na běh na 800 metrů, 1896
Po skončení her
![](../I/Albert_Meyer_Ansichtskarte_1897-06-22_Alexanderstra%C3%9Fe_45_Berlin_Atelier_Schreiben_an_Direktor_Kr%C3%BCger_Deutscher_Export-Verband_Athen_Bildseite_ganz.jpg.webp)
Vztah mezi Meyerem a vedoucím německého týmu doktorem Willibaldem Gebhardtem byl problematický. Při pohledu zpět na nemilou finanční situaci německého týmu Gebhardt intervenoval po skončení her u Coubertina, který chtěl oficiální fotografy ocenit pamětní medailí: … Pan Meyer na olympijských hrách nemá žádné velké zásluhy. Přišel se do Athén bavit, fotografovat a mimochodem vydělávat peníze. (…) Naší expedici neposkytl ani marku a přitom je to bohatý muž...[2]
Zpětné posouzení Gebhardtových slov ukázalo jejich neopodstatněnost. Meyer si ještě během her nechával své fotografické desky vyvolávat u nakladatelství Kurta Becka a u dalších vydavatelů, kterým snímky poskytoval. Takzvané Beckovo album (Beck’s Album) bylo první oficiální zprávou z olympiády. Po návratu do Berlína uspořádal rozsáhlé rozesílání svých snímků. Vyráběl nákladné kožené desky s nápisem Olympijské hry v Aténách 1896, které obsahovaly 25–35 obrazových desek a byly doručovány řadě četných královských a knížecích domů. Králové Řecka a Srbska s ní pravděpodobně byli velmi spokojeni, protože Meyerovi o něco později udělili státní medaili. Tyto aktivity, podobné moderním PR akcím, si vysloužily pozornost a uznání. V době po roce 1896 byly obchodní úspěchy jeho fotografických ateliérů poměrně značné. V roce 1897 jeho roční příjem činil 16 500 – 17 500 marek a výše jeho jmění se odhadovala na 90 000 – 100 000 marek.[2]
![](../I/Albert_Meyer_Hannover_CDV_Junge_Dame_Brustbild_von_rechts._Back_Side.jpg.webp)
![](../I/Georgstra%C3%9Fe_38_vormals_24_Hannover_Eingang_W%C3%A4rmehalle_Schauhalle_Albert_Meyer_Hugo_Julius.jpg.webp)
V roce 1901 prodal své ateliéry v Berlíně a přestěhoval se do Hannoveru. Jedním z kupců jeho ateliérů byl Arthur Schulz.[4] V roce 1902[5] otevřel Meyer v hannoverské ulici Georgstrasse č. p. 24[6] přímo proti vchodu do Státní opery[7] uměleckou instituci, která brzo našla stálé místo ve společenském životě města. Ateliér měl asi 20 místností včetně dvou laboratoří. Hosty vítaly dvě recepční a dobře placená místa zde měli fotografové, učni a dokonce i stálý knihař.[2][5]
V přízemí ateliéru „Meyerova teplá hala“[p 6] s výstavní galerií lákala zákazníky, především umělce.[5] Ateliér na Georgstrasse 24 byl sice během leteckého náletu během druhé světové války v červnu 1943 zničen,[8] dochovala se však fasáda přízemí se vstupním portálem pod dnešním označením číslem popisným 38.[p 7]
V roce 1903 se Albert Meyer stal členem spolku Photographischer Verein zu Hannover a vykonával funkci pokladníka.[9]
V roce 1904 se společníkem jeho ateliéru stal Hugo Julius.[10] V roce 1912[6] prodal s velkým ziskem i svůj zbývající podíl.
V jeho ateliérech se nechávali portrétovat běžní obyvatelé města, ale také významné osobnosti. Meyer vytvářel očíslované série pohlednic, jednou z nich byla například kolekce Němečtí vojevůdci asi z roku 1912. Mezi nimi byli například generál a náčelník generálního štábu Erich von Falkenhayn, polní maršál Paul von Hindenburg, admirál Eduard von Capelle nebo generál Adolf Wild von Hohenborn.
V roce 1915 se vrátil zpět do Drážďan, svého rodného města. Tam shodou okolností začaly nešťastné roky jeho života. Jeho syn, do kterého vkládal velké naděje, padl jako voják v první světové válce. Vzápětí během německé inflace[p 8] v roce 1923 přišel o celý svůj majetek. O rok později zemřel bez peněz.
Vyznamenání
![](../I/Wohlfahrts-Postkarte_Deutsche_Heerf%C3%BChrer_23_Generalfeldmarschall_von_Hindenburg_Albert_Meyer_Gustav_Liersch_Verein_f%C3%BCr_Wohlfahrtsmarken_Bildseite.jpg.webp)
Řády
Albert Meyer vlastnil podle hlavičky svého dopisního papíru z roku 1903:[9]
- Důstojnický kříž a Rytířský kříž Krále Srbského St.-Sava-Orden,[9]
- Rytíř[9]
Medaile
Albert Meyer vlastnil podle hlavičky svého dopisního papíru z roku 1903:[9]
- Od Sasko-Meiningenského vévodství[9]
- medaile Herzog-Ernst-Medaille,[9]
- od Sasko‑Altenburského vévodství Medaili za zásluhy za umění a vědu s korunou,[9]
- od Toskánského velkovévodství zlatou Medaili za zásluhy první třídy,[9] jakož i
- Medaili za zásluhy tureckého císaře,[9]
- Medaili Königlich Preussische Rothe Kreuz Medaille,[9] jakož i
- Medaili Saského království Carola-Medaille.[9]
Ocenění
Udělená ocenění:
Dvorní tituly
Ještě během svého působení v Berlíně a v Seebad Misdroy[12] nosil Albert Meyer dva tituly dvorní fotograf
- Jeho Veličenstva krále Alberta Saského,[12]
- Jeho Výsosti vévody Sasko‑Meiningenského.[12]
Počátkem roku 1903 získal titul dvorního fotografa
- Jeho Výsosti Vévody Sasko‑Altenburského.[9]
Galerie
- Generál a náčelník generálního štábu Erich von Falkenhayn, 1913
- Admirál Eduard von Capelle
- Generál Adolf Wild von Hohenborn, asi 1920
- Poprsí mladé ženy, carte de visite
- Malý chlapec se dvěma dřevěnými koňmi, carte de visite
Odkazy
Poznámky
- Fotografické ateliéry nesly německý název „Photographische Ateliers“
- V databázi ateliérů profesorky Sibylle Einholzové lze nalézt pod „Pallisadenstrasse 106“ s podobnými letopočty také jméno „Meyer, J.“. Možná, že jsou údaje chybně přečtené nebo zařazené.
- Datum konání her bylo stanoveno dle gregoriánského kalendáře. V Řecku se ale v roce 1896 používal kalendář juliánský a tak datum slavnostního zahájení bylo 25. března.
- Německy: Comité für die Beteiligung Deutschlands an den Olympischen Spielen in Athen 1896
- vis-à-vis = z francouzštiny tváří v tvář; ateliér stál proti budově hannoverské státní Opery
- Německy Meyer’s Wärmehalle
- Budova byla původně domem Frensdorff/Bühring, kterou přestavěl architekt Ludwig Brockmann v letech 1873/74 do stylu neorenesance (zdroj: Helmut Knocke, Hugo Thielen: Georgstrasse, in: Hannover / Kunst- und Kulturlexikon / Handbuch und Stadtführer, 4. aktualizované a rozšířené vydání, autoři Dirk Böttcher a Klaus Mlynek, Verlag zu Klampen, Springe 2007, ISBN 978-3-934920-53-8, str. 120.
- Velká hyperinflace v Německu vypukla po první světové válce (1914–1923).
Reference
- EINHOLZ, Sibylle. Berliner Fotografenateliers im 19. Jahrhundert (Berlínské fotografické ateliéry v 19. století) [online]. Berlín: HTW Berlin – Hochschule für Technik und Wirtschaft, Studiengang Museumskunde, HTW – Campus Wilhelminenhofstraße 75A, 12459 Berlin [cit. 2012-07-24]. Dostupné online. (německy)
- KLUGE, Volker. Keine (Olympia-)Feier ohne Meyer [online]. Lipsko: Sportmuseum Leipzig, rev. 2010-02-18 [cit. 2012-07-26]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-01-16. (německy)
- WALTHER, Christine. Siegertypen: Zur fotografischen Vermittlung eines gesellschaftlichen… [online]. [cit. 2012-08-02]. Dostupné online. (německy)
- viz tato fotografie Spolkového archivu: Erich von Falkenhayn
- KLUGE, Volker. Albert Meyer: Ein deutscher Fotograf und Chronist der ersten Olympischen Spiele (česky: Albert Meyer: německý fotograf a kronikář prvních olympijských her In: Stadion, Bd. 29, Sonderband. Olympic Games · Olympische Spiele · Jeux Olympiques.. Berlín: Andreas Höfer, Manfred Lämmer a Karl Lennartz, Brandenburské nakladatelství, 2004. books.google.de Dostupné online. ISBN 3-89665-329-6. S. 88. (německy)
- Paul Siedentopf: Albert Meyer, in: Das Buch der alten Firmen der Stadt Hannover im Jahre 1927, Werkdruck: Culemannsche Buchdruckerei; Druck der vier Kunsttafeln: Gebrüder Jänecke; Einband: Edler & Krische; Jubiläums‑Verlag Walter Gerlach, Leipzig (1927), str. 144
- viz zadní strana carte de visite
- Claudia Polak: Kurt Julius Vita, online: Archivováno 27. 5. 2020 na Wayback Machine
- HOERNER, Ludwig. Photographie und Photographen in Hannover und Hildesheim. Festschrift zum 150jährigen Geburtstag der Photographie (česky: Fotografie a fotografové v Hannoveru a Hildesheimu. Slavnostní sborník ke 150. výročí fotografie). Bad Pyrmont: Photographen-Innung Hannover a Hildesheim, 1989. S. 30 a následující. (německy) Vyrobeno v odborném učňovském středisku v Bad Pyrmontu v rámci rekvalifikačního dborného vzdělávání v oboru sazba, reprodukce fotografie, výroba desek, ofsetový tisk a knihařské zpracování.
- Claudia Polak: Hugo Julius Vita, in: Fotokunst in Dritter Generation, online: Archivováno 27. 5. 2020 na Wayback Machine
- Revers této carte de visite z Hannoveru
- Revers této carte de visite
Literatura
- KLUGE, Volker. 1896 Athen, Athens, Athènes, Atenas. Die Bilder der Spiele der I. Olympiade.. Berlín: Brandenburské nakladatelství, 1996. ISBN 3-89488-098-8. (německy) Titul česky: 1896 Athen, Athens, Athènes, Atenas. Obrazy her I. olympiády.
- KLUGE, Volker. Albert Meyer: Ein deutscher Fotograf und Chronist der ersten Olympischen Spiele. [s.l.]: Andreas Höfer, Manfred Lämmer a Karl Lennartz, 2004. books.google.de Dostupné online. ISBN 3-89665-329-6. (německy) Stadion, Bd. 29, Sonderband. Olympic Games · Olympische Spiele · Jeux Olympiques, titul česky: Albert Meyer: německý fotograf a kronikář prvních olympijských her.
- HOERNER, Ludwig. Photographie und Photographen in Hannover und Hildesheim. Festschrift zum 150jährigen Geburtstag der Photographie. [s.l.]: Photographen-Innung Hannover a Hildesheim, 1989. S. 30 a následující. (německy) Vyrobeno v odborném učňovském středisku Bad Pyrmont v rámci rekvalifikačního dborného vzdělávání v oboru sazba, reprodukce fotografie, výroba desek, ofsetový tisk a knihařské zpracování, titul česky: Fotografie a fotografové v Hannoveru a Hildesheimu. Slavnostní sborník ke 150. výročí fotografie.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Albert Meyer na Wikimedia Commons
- (německy) Sibylle Einholz: Berliner Fotografenateliers des 19. Jahrhunderts, dosavadní stav bádání na Univerzitě aplikovaných věd v Berlíně
- (německy) Článek o Albertu Meyerovi na Sportmuseum aktuell, Muzeum sportu Lipsko, 2003