Vilém I. Oranžský
Vilém I. Oranžský, nizozemsky Willem van Oranje, Willem de Zwijger (24. dubna 1533 Dillenburg – 10. července 1584 Delft), zvaný též Vilém Mlčenlivý, byl význačný představitel a organizátor nizozemské revoluce, národně osvobozeneckého boje Nizozemců proti španělskému režimu, který vyústil ve formální uznání nezávislosti nizozemských provincií v roce 1648 v rámci vestfálského míru. Roku 1559 byl Vilém Oranžský jmenován místodržitelem nizozemských provincií Holland, Zeeland, Utrecht, západní Frísko, Voorn a Briel. Nizozemský lid si Viléma zvolil za svého vůdce v boji proti španělské despocii. Stalo se tak na dordrechtském shromáždění v červenci 1572. Roku 1584, kdy byl Vilém Oranžský prohlášen i formálně hlavou Spojených provincií nizozemských (s titulem "hraběte holandského"), ho v Delftu zavraždil francouzský katolický fanatik Balthasar Gérard. Jeho osobu opěvuje nizozemská hymna, jíž latinská forma jeho jména (Wilhelmus) dala název.
Vilém I. Oranžský | |
---|---|
![]() Portrét od Adriaena Thomasze Keye, cca 1570–84 | |
Narození | 24. dubna 1533 Dillenburg, Nasavské hrabství, ![]() |
Úmrtí | 10. července 1584 (ve věku 51 let) Delft, ![]() ![]() |
Místo pohřbení | Nieuwe Kerk |
Povolání | politik a voják |
Ocenění | rytíř Řádu zlatého rouna |
Nábož. vyznání | luteránství (do 1544) katolicismus (1544–1573) kalvinismus (od 1573) |
Choť | Anna z Egmontu (od 1551) Anna Saská (od 1561) Šarlota Bourbonská (od 1575) Luisa de Coligny (od 1583) |
Děti | Filip Vilém Oranžský Marie Oranžsko-Nasavská hraběnka Anna von Nassau Mořic Oranžský Emílie Oranžsko-Nasavská Luisa Juliana Oranžská Alžběta Oranžsko-Nasavská Kateřina Belgika Oranžsko-Nasavská Šarlota Flandrina Oranžsko-Nasavská Šarlota Brabantina Oranžsko-Nasavská Emílie Antwerpiana Oranžsko-Nasavská Frederik Hendrik Oranžský … více na Wikidatech |
Rodiče | Vilém I. Nasavsko-Dillenburský a Juliana ze Stolbergu |
Rod | Oranžsko-nasavská dynastie a Nasavští |
Příbuzní | Anna Nasavsko-Dillenburská, Magdaléna Nasavsko-Dillenburská, Maria of Nassau, Catherine of Hanau, Countess of Wied, Kateřina Nasavsko-Dillenburská, Juliána Nasavsko-Dillenburská, Alžběta Nasavsko-Dillenburská, Jan VI. Nasavsko-Dillenburský, Adolf Nasavský, Louis of Nassau, Henry of Nassau-Dillenburg, Filip III. z Hanau-Münzenbergu a Juliana van Hanau-Münzenbergen (sourozenci) Jan Mořic Nasavsko-Siegenský (prasynovec) Amálie zu Solms-Braunfels (snacha) |
Funkce | oranžský kníže (1544–1584) místodržitel (1559–1584) |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](../I/Antonio_Moro_-_Willem_I_van_Nassau.jpg.webp)
Mládí
Vilém byl nejstarším synem hraběte Viléma Nasavského. Po strýci Reném de Chalon, oranžském knížeti, zdědil rozsáhlý majetek burgundského feudálního rodu. Panství se rozprostírala ve Francii, Nizozemí a Německu. Ceněnou součástí burgundského dědictví bylo knížectví Orange na jihovýchodě Francie (tvořila je 3 větší města a asi 500 vesnic, dvorů a zámků). Državy Reného de Chalon dále představovala panství ve svobodném hrabství burgundském (Franche-Comté) a bohatá panství a výnosné statky v Nizozemí (v Brabantsku, ve Flandrech, v Hennegavsku, v severních provinciích Holand, Zéland a Utrecht).
Příslušníci rodu hrabat nassavsko-dillenburských se brzy po Lutherově vystoupení stali stoupenci reformace. V rodném Dillenburgu strávil Vilém prvních 11 let svého života. V rodinném prostředí luterské zbožnosti a kázně byl Vilém veden k ctnosti a získával základní vzdělání. Protože podle platných zákonů se dědicem po oranžském knížeti mohl stát pouze katolík, byla na základě rozhodnutí císaře Karla V. Vilémovi určena od jeho 12 let výchova v přísně katolickém duchu odděleně od luterského rodinného prostředí. Vilém byl vychováván nejprve v Bredě (od jara 1545), později v Bruselu.
Boj za svobodné Nizozemí
Vilém Holandsko opustil na jaře roku 1567, kdy napětí mezi holandskou šlechtou a španělským králem Filipem II. zesílilo natolik, že se král rozhodl rozbouřené provincie donutit k poslušnosti násilím. 14. 4. 1568 složil Vilém na zámku Dillenburg slavný slib delegaci Nizozemců, že je podpoří v jejich boji za svobodu. Následně sestavil vojsko a vydal se do boje. Několik jeho válečných výprav proti španělskému vojsku ztroskotalo. V roce 1572 přešel Vilém Oranžský u Duisburgu Rýn a se svou armádou zahájil konečný boj za nezávislost severního Nizozemí. V následujících letech bojoval proti španělským vojskům, reorganizoval vojska severních provincií a snažil se zabránit rozdělení země. Přijal hodnost místodržitele Spojených nizozemských provincií. Jeho plány na udržení jednoty země však byly zmařeny. Pro Nizozemce se Vilém Oranžský stal symbolem hrdinství a obětavosti. Nazývali ho dokonce otcem vlasti. Byl skutečně neobyčejnou osobností.
Rodinný život
Vilémovou první manželkou byla Anna van Buren, která zemřela v mladém věku po třech porodech. V roce 1561 se Vilém oženil podruhé a jeho manželkou se stala luteránka Anna Saská, neteř kurfiřta Augusta Saského a vnučka lantkraběte Hesenského. Manželství nebylo příliš šťastné, jelikož Vilém byl často na cestách a později na bitevním poli. Anna tedy svého manžela nakonec opustila a usadila se v Kolíně nad Rýnem, kde svůj tamní pobyt financovala rozprodáváním zděděných šperků. V Kolíně nad Rýnem se seznámila s advokátem Dr. Janem Rubensem (ten se stal později otcem slavného malíře P. P. Rubense), který se pro Annu snažil získat další finanční prostředky u jejích příbuzných v Hesensku. Pracovní vztah Anny Oranžské a ženatého doktora Rubense, otce šesti dětí, přerostl ve vztah milenecký a 22. srpna 1571 porodila Anna nemanželskou dceru. V té době už byla kněžna Anna v domácím vězení na zámku Siegen a Rubens se ocitl ve vyšetřovací vazbě, kde se ke svému otcovství přiznal.
Anně byly všechny její děti odebrány, včetně dítěte nemanželského. Jan Rubens byl odsouzen k peněžitému trestu a musel se na pět let usadit se svou rodinou v Siegenu. Zde se manželům Rubensovým narodil 28. července 1577 syn Peter Paul Rubens. Anna Oranžská byla uvězněna na hradě Beilstein a Vilém Oranžský se s ní dal rozvést. V Nizozemí se pak roku 1575 znovu oženil, a to s Šarlotou Bourbonskou, jeptiškou, která uprchla z kláštera a stejně jako Vilém přestoupila ke kalvinismu. Rozvedená Anna se vrátila zpět do rodného Saska, kde v roce 1577 zemřela a byla pochována v Míšni. Počtvrté se Vilém Oranžský oženil v roce 1583 s Louisou de Coligny.
V roce 1584 Viléma I. Oranžského zavraždil fanatický stoupenec katolického Španělska Balthasar Gérard v Delftu. V tamním Oude Kerk (Starém kostele) byl Vilém pohřben do patrové hrobky s baldachýnem a ležící portrétní figurou na tumbě.
Manželství a potomci
Vilém I. Oranžský byl čtyřikrát ženat.
Poprvé se oženil 6. července roku 1551 s Annou van Buren (1533–1558). Z manželství vzešly tři děti:
- hraběnka Marie Nasavská (1553–1555), zemřela jako dítě
- Filip Vilém, oranžský kníže (1554–1618) (manželka Eleanora de Condé), žil téměř 30 let ve Španělsku jako rukojmí
- hraběnka Marie Nasavská (1556–1616), manželka hraběte Filipa zu Hohenlohe-Neuenstein
25. srpna 1561 se oženil podruhé, a to s Annou Saskou (1544–1577), jedinou dcerou a dědičkou saského kurfiřta Mořice Saského. Z manželství, jež bylo v roce 1571 anulováno, vzešly čtyři děti:
- hraběnka Anna Nasavská (1563–1588), manželka hraběte Viléma Ludvíka Nasavsko-Dillenburského
- hrabě Mořic August Filip von Nassau (1564–1566)
- Mořic Oranžský, oranžský kníže (1567–1625)
- hraběnka Emilie Nasavská (1569–1629), manželka vévody Manuela Portugalského, syna portugalského krále Antonína I.
24. dubna 1575 se oženil potřetí, a to se Šarlotou Bourbonskou (1546–1582), dcerou Ludvíka III. de Montpensier. Z manželství se narodilo šest dcer:
- Luisa Juliana Oranžská (1576–1644), manželka Fridricha IV. Falckého,
- Alžběta (1577–1642), manželka Jindřicha de La Tour d'Auvergne
- Kateřina(1578–1648), manželka hraběte Filipa Ludvíka II. von Hanau-Münzenberg
- Šarlota Flandrina (1579–1640), od roku 1593 řeholnice,
- Šarlota Brabantina (1580–1631), manželka Clauda, vévody de Thouars
- Emilie Antverpiana (1581–1657), manželka Fridricha Kazimíra Falcko-Zweibrückensko-Landsberského
Dne 24. dubna 1583 se oženil počtvrté, a to s Luisou de Coligny (1555–1620), dcerou slavného admirála Coligny, vůdce francouzských hugenotů. Pár měl jediného syna:
- Frederik Hendrik Oranžský, oranžský kníže, nasavský hrabě (1584–1647). Byl otcem Viléma II. Oranžského a dědečkem Viléma III. Oranžského.
Literatura
- ŠINDELÁŘ, Bedřich. Vilém Oranžský. Praha: Svoboda, 1968.
- ŠUSTA, Josef. Vilém Oranžský. In: Tvůrcové dějin III. Praha: [s.n.], 1935.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Vilém I. Oranžský na Wikimedia Commons
Galerie Vilém I. Oranžský na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Vilém I. Oranžský
- http://thepeerage.com/p11320.htm#i113193