Silvio Berlusconi
Silvio Berlusconi výsl. (* 29. září 1936, Milán) je italský politik a podnikatel, bývalý předseda vlády Itálie a zároveň nejdéle sloužící poválečný politik v této funkci.[1] Díky němu vznikl výraz berlusconizace, který označuje kumulaci mediální a politické moci a jde o obdobu plutokracie, moc je zde však v rukou jednoho člověka, který uplatňuje svoji moc v demokratickém systému. "Bohatý a mocný člověk si díky médiím udržuje dobré veřejné mínění a jeho vlastní média proti němu nepíší".[2]
Silvio Berlusconi | |
---|---|
![]() Silvio Berlusconi (2015) | |
Předseda vlády Italské republiky | |
Ve funkci: 8. květen 2008 – 12. listopad 2011 | |
Prezident | Giorgio Napolitano |
Předchůdce | Romano Prodi |
Nástupce | Mario Monti |
Ve funkci: 11. červen 2001 – 17. květen 2006 | |
Prezident | Carlo Azeglio Ciampi |
Předchůdce | Giuliano Amato |
Nástupce | Romano Prodi |
Ve funkci: 24. duben 1994 – 17. leden 1995 | |
Prezident | Oscar Luigi Scalfaro |
Předchůdce | Carlo Azeglio Ciampi |
Nástupce | Lamberto Dini |
Ministr zahraničních věcí | |
Ve funkci: 6. leden 2002 – 14. listopad 2002 | |
Předchůdce | Renato Ruggiero |
Nástupce | Franco Frattini |
Ministr financí | |
Ve funkci: 3. červenec 2004 – 16. červenec 2004 | |
Předchůdce | Giulio Tremonti |
Nástupce | Domenico Siniscalco |
Ministr zdravotnictví | |
Ve funkci: 10. březen 2006 – 17. květen 2006 | |
Předchůdce | Francesco Storace |
Nástupce | Livia Turco |
Ministr ekonomického rozvoje | |
Ve funkci: 5. květen 2010 – 4. říjen 2010 | |
Předchůdce | Claudio Scajola |
Nástupce | Paolo Romani |
Poslanec Poslanecké Sněmovny | |
Úřadující | |
Ve funkci od: 21. dubna 1994 | |
Volební obvod | Campania 1 |
Stranická příslušnost | |
Členství | Forza Italia (1994-2009) Lid svobody (2009-2013) Forza Italia (2013-současnost) |
Narození | 29. září 1936 (85 let) Milán, ![]() |
Národnost | italská |
Choť | 1. Carla Dall'Oglio (1965) 2. Veronica Lario (1985) |
Partner(ka) | Marta Fascina (od 2020) |
Vztahy | milenka Mara Carfagna |
Rodiče | Luigi Berlusconi a Rosa Bossi |
Děti | Marina Berlusconi Pier Silvio Berlusconi Barbara Berlusconi Eleonora Berlusconi Luigi Berlusconi |
Příbuzní | Maria Antonietta Berlusconi a Paolo Berlusconi (sourozenci) |
Sídlo | Arcore, Itálie |
Alma mater | Univerzita v Miláně |
Zaměstnání | politik, podnikatel |
Náboženství | římský katolík |
Ocenění | Medaile Uruguayské východní republiky (2003) Order of Merit for Labour rytíř Řádu Pia IX. Řád konstantiniánských rytířů sv. Jiří velkokříž Řádu peruánského slunce … více na Wikidatech |
Podpis | ![]() |
Commons | Silvio Berlusconi |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
V září 2020 byla u něj, stejně jako u jeho partnerky a dvou dětí, po pobytu na koronavirem zasažené Sardinii potvrzena nákaza nemocí Covid-19. Berlusconi byl nejprve v domácí izolaci, avšak po pozitivním výsledku testu byl preventivně hospitalizován v nemocnici v Miláně.[3] Po deseti dnech byl z nemocnice propuštěn do domácí karantény.[4]
Biografie
Studoval práva a jako pětadvacetiletý nastoupil do zaměstnání v bance. Později založil stavební firmu Edilnord, která v roce 1962 postavila významnou část severního milánského předměstí. Podle jeho odpůrců stály za úspěchem této jeho firmy tajné úmluvy s italskými levicovými stranami a finanční spojenectví s antikomunistickou zednářskou lóží Propaganda 2.[5] Při jeho podnikání se výraznou měrou uplatnilo přátelství s tehdejším premiérem a přítelem ze studií Benedettem Craxim.
Od roku 1986 je prezidentem elitního fotbalového klubu AC Milán.
Berlusconi je často považován za druhého nejbohatšího muže v Itálii. Jeho majetek je odhadován na 12 miliard dolarů[kdy?]. Vlastní velké mediální impérium: kromě několika novin jde zejména o společnost Mediaset, provozující přes desítku italských televizních kanálů; má také 80% podíl v televizní společnosti Endemol. Z tohoto důvodu byl v minulosti obviňován z toho, že ovlivňuje veřejné mínění ve svůj prospěch. Toto podezření bylo již několikrát předmětem soudních jednání.[kdy?]
Politická činnost
V roce 1994 se Berlusconi poprvé stal premiérem Itálie za svou politickou stranu Forza Italia. 2. května 2006 podal demisi poté, co prohrál volební souboj s Romanem Prodim.
![](../I/Bill_Clinton%252C_George_H._W._Bush%252C_George_W._Bush_and_Silvio_Berlusconi.jpg.webp)
Po vítězství ve volbách roku 2008 se stal opět premiérem. Následně prosadil tzv. zákon Lodo Alfano, kterým znemožnil trestní stíhání premiéra (tj. své osoby), prezidenta a předsedů sněmovny a senátu.[6] Tím si Berlusconi dočasně zajistil imunitu. V říjnu 2009 však ústavní soud Itálie shledal tento zákon protiústavním a zrušil jej.[7]
13. prosince 2009 byl Berlusconi v závěru svého politického mítinku na Dómském náměstí v Miláně fyzicky napaden: Massimo Tartaglia jej udeřil suvenýrem v podobě milánského dómu do obličeje. Berlusconi utrpěl frakturu nosu a přišel o dva zuby; útočník byl zatčen.[8]
Dne 26. října 2011 oznámila masová média jako tehdy ještě nepotvrzenou zprávu, že se Berlusconi po dohodě s ministrem za Ligu severu Umbertem Bossim rozhodl v dohledné době vzdát funkce premiéra Itálie. Důvodem mohla prý být nutnost změn v systému věkové hranice odchodu do důchodu pod vlivem jiných evropských zemí.[9]
Problémy se zákonem
Berlusconi stál více než dvacetkrát před soudem kvůli rozličným obviněním, mimo jiné za spolčení s mafií, falšování účetnictví, zpronevěru, daňové podvody a dětskou prostituci. Dětské prostituce se týkala aféra "Rubygate", kdy měl sex s nezletilou marockou zpěvačkou Ruby Rubacuori při sexuálních orgiích zvaných "bunga bunga."
Odsouzen byl mnohokrát, ale do vězení nikdy nenastoupil a kvůli stavu italské justice se nepředpokládá, že by do vězení kdy nastoupil. V roce 1990 byl pravomocně odsouzen za křivé svědectví (zrušeno při amnestii), v roce 1997 za ilegální financování politické strany (odvolával se tak dlouho, až vypršela promlčecí lhůta) a v říjnu 2012 byl odsouzen ke čtyřem letům ve vězení za krácení daní.[10][11]
V březnu 2013 byl nepravomocně odsouzen k jednomu roku vězení a zaplacení odškodného 80 tisíc eur za to, že společně se svým bratrem Paolem, který byl odsouzen na dva roky a tři měsíce vězení, zveřejnil přepis odposlechů lídra opozice Piera Fassina, které byly kvůli probíhajícímu vyšetřování v tajnosti.[12] Odvolací soud později v důsledku uplynutí promlčecí doby trest jednoho roku vězení zrušil, pokutu 80 tisíc eur však ponechal.[13]
V září 2014 byl pravomocně odsouzen za daňové úniky ve společnosti Mediaset ke čtyřem letům odnětí svobody a dvouletému zákazu výkonu volené funkce. Avšak z toho mu byly tři roky vězení prominuty kvůli předchozí amnestii a kvůli zákonu, který si nechal předtím schválit, nesmí být osoby starší 70 let uvězněny, takže mu byl trest zmírněn na 1 rok veřejně prospěšných prací. Trest si odpykává tak, že jednou týdně pomáhá v domově pro seniory nedaleko Milána.[14] Po dobu trvání trestu zůstal předsedou strany Forza Italia.
Kritika
Opakovaně je kritizován mnoha intelektuály, představiteli levice či stoupenci těsnější evropské spolupráce. Po skandálu s fotografiemi obnaženého českého expremiéra Mirka Topolánka a mladých dívek o něm spisovatel José Saramago psal jako o „věci Berlusconi, nebezpečně podobné lidské bytosti“.[15] Daniel Cohn-Bendit přirovnává Berlusconiho verzi demokracie k Putinově a Chávezově.[16]
Takovou kritiku Berlusconi vytrvale odmítá: „Upřímně si myslím, že jsem nejlepším premiérem, jakého Itálie měla za 150 let ...,“ prohlásil během tiskové konference po aféře na Sardinii.[17] Proto také tehdy vyloučil, že by kvůli sexuálním a jiným skandálům odstoupil.
Vyznamenání
velkokříž Norského královského řádu za zásluhy – Norsko, 2001
velkokříž Řádu za zásluhy Polské republiky – Polsko, 2002[18]
velká čestná dekorace ve zlatě na hvězdě Čestného odznaku Za zásluhy o Rakouskou republiku – Rakousko, 2002[19]
velkokříž Řádu rumunské hvězdy – Rumunsko, 2002[20]
Nároční řád za zásluhy – Malta, 20. ledna 2004[21]
velkokříž Řádu prince Jindřicha – Portugalsko, 31. ledna 2005[22]
velkodůstojník Řádu tří hvězd – Lotyšsko, 21. června 2005[23]
rytíř velkokříže Řádu Pia IX. – Vatikán, 11. července 2005[24]
Řád Stará planina I. třídy – Bulharsko, 2009
Řád krále Abd al-Azíze I. třídy – Saúdská Arábie, 22. listopadu 2009[25]
Odkazy
Reference
- Italský premiér Berlusconi podal demisi - Novinky.cz. www.novinky.cz [online]. [cit. 2020-09-26]. Dostupné online.
- Politický slovník [online]. 2017-12-09 [cit. 2019-09-21]. Dostupné online. (česky)
- Expremiéra Berlusconiho odvezli kvůli koronaviru do nemocnice. Má jít o preventivní opatření. iROZHLAS [online]. [cit. 2020-09-26]. Dostupné online. (česky)
- LEALI, Giorgio. Silvio Berlusconi leaves hospital after coronavirus treatment. POLITICO [online]. 2020-09-14 [cit. 2020-09-26]. Dostupné online.
- The War They Wanted, the Lies They Needed. Vanity Fair, , VII/2006 (anglicky).
- Berlusconi si zajistil imunitu. Prosadil nový zákon aktuálně.cz 10. 7. 2008.
- Soud odebral Berlusconimu a dalším prominentům imunitu aktuálně.cz, 7. 10. 2009.
- Berlusconi aggredito in piazza Duomo La Repubblica, 14. 12. 2009.
- "Spekulationen über baldigen Berlusconi-Rücktritt", http://www.spiegel.de/politik/ausland/0,1518,794036,00.html
- Silvio Berlusconi Sentenced To Four Years In Prison Over Mediaset Tax Evasion [online]. Huffingtonpost.co.uk, 2012-10-26 [cit. 2012-10-26]. Dostupné online. (anglicky)
- Italský expremiér Berlusconi dostal čtyři roky za krácení daní [online]. Novinky.cz, 2012-10-26 [cit. 2012-10-26]. Dostupné online.
- Soud poslal Berlusconiho na rok do vězení. Vyzradil úřední tajemství [online]. Lidovky.cz [cit. 2013-03-07]. Dostupné online.
- Berlusconi wiretap charge timed out, says court - English. ANSA.it [online]. 2014-03-31 [cit. 2022-01-29]. Dostupné online. (anglicky)
- Berlusconiho čeká další soud v aféře Rubygate - Novinky.cz. www.novinky.cz [online]. [cit. 2022-01-29]. Dostupné online.
- La cosa Berlusconi El País, 7. 6. 2009.
- «La vostra democrazia è quella di Putin e Chavez» Archivováno 24. 9. 2009 na Wayback Machine L’unitá, 21. 9. 2009.
- Berlusconi: Jsem nejlepším premiérem v Itálii za 150 let iHNed.cz, 10. 9. 2009.
- Postanowienie Prezydenta Rzeczypospolitej Polskiej z dnia 25 lutego 2002 r. o nadaniu orderów.. prawo.sejm.gov.pl [online]. [cit. 2019-10-06]. Dostupné online.
- 10542/AB XXIV. GP - Anfragebeantwortung, S. 1511 Dostupné online
- Cancelaria Ordinelor. canord.presidency.ro [online]. [cit. 2019-10-06]. Dostupné online.
- Wayback Machine. web.archive.org [online]. 2016-03-04 [cit. 2019-10-06]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu.
- ENTIDADES ESTRANGEIRAS AGRACIADAS COM ORDENS PORTUGUESAS - Página Oficial das Ordens Honoríficas Portuguesas. www.ordens.presidencia.pt [online]. [cit. 2019-10-06]. Dostupné online.
- VESTNESIS.LV. Par Triju Zvaigžņu ordeņa piešķiršanu - Latvijas Vēstnesis. www.vestnesis.lv [online]. [cit. 2019-10-06]. Dostupné online. (lotyšsky)
- Acta Benedicti PP. XVI. Acta Apostolicae Sedis. 2006-01-06, čís. 1. Dostupné online.
- Italia-Arabia/A Berlusconi la più alta onorificenza reale saudita - Cronaca - Il Cittadino di Monza e Brianza. web.archive.org [online]. 2011-06-15 [cit. 2019-10-06]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu.
Literatura
- VYHNÁLKOVÁ, Tereza. Silvio Berlusconi: Politik, magnát a Casanova. Nakladatelství Čas, 2013. 206 S.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Silvio Berlusconi na Wikimedia Commons
Osoba Silvio Berlusconi ve Wikicitátech
- (anglicky) Silvio Berlusconi, BBC Profile
- (anglicky) (italsky) Forza Italia
- (anglicky) Forbes.com: Forbes World's Richest People Archivováno 16. 7. 2012 na Wayback Machine
- (anglicky) BBC News Europe: Berlusconi in his own words