Josef Suk mladší
Josef Suk mladší (8. srpna 1929 Praha – 7. července 2011 Praha)[1] byl český houslista. Syn inženýra Josefa Suka, majitele cukrovaru a amatérského houslisty, a Marie Sukové, rozené Vlkové, vnuk skladatele Josefa Suka a pravnuk Antonína Dvořáka.
prof. Josef Suk | |
---|---|
![]() Josef Suk (1957) | |
Základní informace | |
Narození | 8. srpna 1929![]() |
Úmrtí | 7. července 2011 (81 let)![]() |
Příčina úmrtí | karcinom prostaty |
Místo pohřbení | Vyšehradský hřbitov |
Žánry | klasická hudba |
Povolání | hudebník |
Nástroje | housle |
Aktivní roky | 1950–2002 |
Ocenění | národní umělec (1977) medaile Za zásluhy ![]() Řád čestné legie ![]() Čestné občanství Prahy 2 (2005) National Artist |
Rodiče | Josef Suk |
Příbuzní | Antonín Dvořák (praděd) Jan Suk (nevlastní bratr) |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](../I/Josef_Suk_violinist_with_his_wife_Marie..jpg.webp)
Mládí a studia
Po maturitě na reálném gymnáziu v roce 1945 vstoupil na Pražskou konzervatoř, kde studoval v letech 1945–1951 u profesorů Jaroslava Kociana, Norberta Kubáta a Karla Šnebergra. Zejména studium u Jaroslava Kociana na něj mělo velký vliv. Pod jeho vedením pronikal do celého tajemství houslové hry, čerpal z vlastního Kocianova interpretačního umění a zblízka poznával jeho ušlechtilý způsob tvoření tónu. Již během studia v roce 1949 byl vyslán do Paříže a do Bruselu, aby tam reprezentoval mladou generaci českých houslistů. Absolvoval také čtyři semestry na AMU v Praze u prof. Marie Hlouňové a prof. Alexandra Plocka, poté však byl z politických důvodů vyloučen. „AMU byla tenkrát spíše vojenská a politická škola. Protestoval jsem například proti tomu, aby studenti museli kopat v zákopech. Při tom trpěly naše prsty a já chtěl být přece hudebníkem! Byl jsem proto po čtyřech semestrech vyloučen a za trest jsem měl nastoupit do Košic k vojenskému útvaru. V poslední chvíli jsem byl zachráněn a dostal jsem se do AUSu, kde jsem si dva roky odbýval vojenskou službu a mohl hrát na housle.“
„ | Od samého počátku, kdy jsem dostal od svého tatínka housle, na mne doléhal onen zavazující pocit očekávání, dostojím-li přáním a nadějím, které do mě vkládali moji rodiče a tehdy ještě žijící dědeček. Tento velký závazek naplnění rodové tradice poté vroubil po všechny další dny celou mou vlastní uměleckou dráhu. Na jedné straně přede mnou možná pootvíral některé brány a cesty, na druhé ovšem znamenal také ne vždy lehké břímě. | “ |
— Josef Suk, řeč při udělení titulu doctor honoris causa. AMU, Praha, 2003[2] |
Koncertní kariéra
V letech 1950–1952 působil jako primárius Pražského kvarteta a v období 1953–1955 jako koncertní mistr Činoherního orchestru Národního divadla, pak do roku 1957 jako sólista Armádního uměleckého souboru Víta Nejedlého.
Pronikavého úspěchu dosáhl po sólovém koncertu v Praze 6. listopadu 1954. Jeho první zahraniční cesty vedly do USA, kam jej pozval George Szell, aby hrál s Clevelandským orchestrem. V roce 1958 vystupoval v Německé spolkové republice, Holandsku a Rumunsku, následovaly cesty do Francie a Belgie.
V roce 1960 mu byly státem zapůjčeny housle od Antonia Stradivariho „Duc de Camposelice“ z roku 1710, které věnoval československému státu krátce před svou smrtí Váša Příhoda. Hrál také na Stradivariho nástroj „Libon“ a housle „Princ Oranžský“, které postavil Giuseppe Guarneri del Gesu. Dlouhá léta také hrával na nástroj od Přemysla Špidlena.
V roce 1961 byl jmenován sólistou České filharmonie a absolvoval s ní mnoho zahraničních turné a řadu recitálů v jejích komorních cyklech. Spolupracoval s nejlepšími světovými orchestry, dirigenty a interprety, s nimiž nahrál mnoho gramofonových desek a CD a za své nahrávky obdržel řadu významných cen. Grand Prix du disque obdržel v Paříži za nahrávku Debussyho a Janáčkových sonát, za Dvořákovo trio Dumky s Janem Panenkou a Milošem Sádlem, za komplet Mozartových houslových koncertů s Pražským komorním orchestrem řízeným Liborem Hlaváčkem, za koncert Albana Berga a koncerty Bohuslava Martinů. Věnoval se také hře na violu a nahrál Mozartovu Koncertantní symfonii, kde hraje part houslí i violy. S Českou filharmonií a dirigentem Dietrichem Fischerem-Dieskauem nahrál Berliozova Harolda v Itálii.
Jeho hra se vyznačuje nádherným, plným, sytým tónem, křišťálově čistou intonací a stylovou interpretací. Suk je jeden z nejlepších světových interpretů Bacha, Mozarta a Beethovena. Jeho nahrávky Dvořákova koncertu jsou vzorové.
V roce 1979 rozšířil svou aktivitu o pedagogickou činnost na Vysoké hudební škole ve Vídni, kde působil do roku 1986.
Komorní hra
![](../I/Josef_Suk-Vysehrad_cemetery_Prague..JPG.webp)
Vedle významné sólové dráhy se především zaměřil na hudbu komorní. Již jako student (1950–1952) působil jako primárius v Pražském kvartetu a roku 1951 založil Sukovo trio, pojmenované po svém dědečkovi, s nímž po boku klavíristy Jana Panenky a violoncellisty Josefa Chuchra absolvoval mnoho koncertů doma i v zahraničí a nahrál mnoho skladeb. S Janem Panenkou nahrál mimo jiné komplet Beethovenových sonát. Jejich nahrávka Šostakovičovy sonáty pro violu a klavír byla první na světě. Jako violista hojně spolupracoval také se Smetanovým kvartetem.
Významná je jeho spolupráce s prof. Zuzanou Růžičkovou, se kterou absolvoval mnoho koncertů a nahrál Bachovy a Händelovy sonáty. S Juliem Katchenem a Jánosem Starkerem nahrál Brahmsova tria, s Katchenem také Brahmsovy sonáty. Roku 1974, v roce stého výročí narození svého děda skladatele Josefa Suka, založil Sukův komorní orchestr, jehož uměleckým vedoucím byl do roku 2000.
Byl držitelem titulu zasloužilý umělec a od roku 1977 národní umělec. V roce 2002 byl oceněn nejvyšším francouzským státním vyznamenáním, Řádem čestné legie.
Zemřel v noci z 6. na 7. července 2011[3] na karcinom prostaty.[4] Pochován byl v Praze na Vyšehradském hřbitově v rodinné hrobce.[5]
Reference
- MATZNER, Antonín. Se Sukem odešla éra virtuosů. Lidové noviny. 2011-07-08, s. 24.
- Udílení titulu Doctor Honoris Causa Mistru Josefu Sukovi – Laudatio děkana hudební fakulty AMU prof. Jiřího Hlaváče a řeč Josefa Suka
- Zemřel virtuos Josef Suk na www.cn.cz
- RIEBAUEROVÁ, Martina; KOUTECKÝ, Josef. Osm múz mého života. Praha: Vyšehrad, 2018. 220 s. ISBN 9788076010291. Kapitola Třetí múza: Jitka, s. 66.
- Josef Suk byl pochován na Vyšehradě, ČT24 [online], 15.07.2011
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Josef Suk na Wikimedia Commons
Osoba Josef Suk mladší ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Josef Suk mladší
- Josef Suk na Supraphonu