Léon Degrelle
Léon Joseph Marie Degrelle (15. června 1906, Bouillon – 1. dubna 1994, Málaga) byl belgický fašistický politik, zakladatel rexismu. Během druhé světové války sloužil v řadách Waffen SS, kde dosáhl hodnosti SS-Standartenführer der Reserve (plukovník v záloze). Mimo jiné byl nositelem mnoha vysokých vojenských vyznamenání včetně Rytířského kříže železného kříže s dubovými ratolestmi nebo Německého kříže ve zlatě.
Léon Degrelle | |
---|---|
![]() Léon Degrelle jako SS-Sturmbannführer v roce 1944 | |
Rodné jméno | Léon Joseph Marie Ignace Degrelle |
Narození | 15. červen 1906 ![]() |
Úmrtí | 31. března 1994 (ve věku 87 let) ![]() |
Rodiče | Édouard Degrelle |
Vojenská kariéra | |
Hodnost | SS-Standartenführer der Reserve |
Doba služby | 1941–1945 |
Sloužil | ![]() |
Složka | ![]() |
Velel | 28. dobrovolnická divize tankových granátníků SS „Wallonien“ |
Války | Druhá světová válka |
Bitvy | Východní fronta |
Vyznamenání | Rytířský kříž železného kříže s dubovými ratolestmi Německý kříž ve zlatě |
![]() |
Život
Léon Degrelle se narodil v belgickém Bouillonu, ležícím na francouzských hranicích. Jeho otec, prosperující pivovarník, byl francouzský emigrant, příslušník jezuitského řádu. V roce 1921 vstoupil patnáctiletý Degrelle do jezuitské koleje. Již tehdy začal publikovat novinové články. V roce 1924 opustil kolej a pokračoval ve studiích na katolické univerzitě v Lovani, která zakončil doktorátem práv. Začal se stále více věnovat politice a žurnalistice a v roce 1927 začal řídit studentské noviny, které dosáhly poměrně velkého nákladu. O tři roky později se stal ředitelem vydavatelství Rex a postupem času se odpoutal od katolického hnutí a založil vlastní tzv. rexistickou stranu. Začal prosazovat populistický směr a autoritativní politické reformy, které nacházely podporu u těch, kteří se bouřili proti neschopnosti politických stran vypořádat se se sociálními a hospodářskými problémy Belgie.[1] Jeho hnutí bylo nejúspěšnější ve volbách v roce 1936 (11,5% hlasů). Po vzoru Mussoliniho „pochodu na Řím“ i on zorganizoval „pochod na Brusel“, ale ten skončil fiaskem kvůli malému zájmu v ulicích. Po vypuknutí 2. světové války, v předvečer německé invaze byl on a jeho spolupracovníci zatčeni pro podezření z kolaborace a při ústupu přesunuti do Francie. Nakonec byl z koncentračního tábora propuštěn německými okupanty.
Ve svých úvahách došel k závěru, že v novém poválečném uspořádání Evropy si Belgie musí své místo zasloužit bojem proti nepříteli číslo jedna, komunismu. Teprve potom bude čas uspořádat své vztahy s Němci.
Po německém útoku na SSSR roku 1941 zformoval z dobrovolníků svého hnutí celý prapor zařazený nejprve do Wehrmachtu, ale brzy pod zbraně SS. Měl následující plán: na bojišti bude tak úspěšný, že se vrátí do Belgie v čele vítězné armády, čímž si konečně získá politickou důvěru a moc. Jenže tu byl háček, neměl totiž žádné vojenské zkušenosti. Svými dalšími kroky proto ohromil: předal vedení strany Victoru Matthysovi a přihlásil se do boje proti sovětům jako obyčejný pěšák. Vstoupil do legie SS Vallonie, německé armádní jednotky složené z francouzsky mluvících Valonů. Hned v květnu 1942 už z něj byl důstojník, na seznam svých vyznamenání si připsal železný kříž první třídy, další tři měsíce nato obdržel odznak za pěchotní útok. Legie se zkonsolidovala a přicházeli do ní další dobrovolníci. Sázka na vojenský úspěch Degrellovi vyšla.
Své zážitky z bojů na východní frontě shrnul do knihy Tažení v Rusku 1941–45. Během této doby dosáhl hodnosti plukovníka SS a z cizineckých příslušníků německé branné moci je nositel největšího počtu vyznamenání. V roce 1944 obdržel osobně od Hitlera rytířský kříž.
Útěk
![](../I/Aterrizaje_en_la_playa_de_la_Concha_del_bombardero_modelo_Heinkel_111%252C_que_ven%C3%ADa_directamente_desde_Noruega_de_L%C3%A9on_Degrelle%252C_piloto_belga_y_cabeza_del_partido_nazi_en_B%C3%A9lgica_en_la_Segunda..._(5_de_5)_-_Fondo_Car-Kutxa_Fototeka.jpg.webp)
Dříve než německá vojska kapitulovala, uprchl ze severního Německa do Kodaně odkud odplul na minolovce do Osla. Odtud 7. května po setmění odstartoval Heinkel He 111 s posádkou k letu do Španělska. Po spotřebování paliva v téměř 2.300 km dlouhém letu Heinkel nouzově přistál na pláži u San Sebastiánu. Degrelle utrpěl vážná zranění, ze kterých se několik měsíců léčil a která byla důvodem, pro který španělská vláda odmítla první žádost o vydání.
Po útěku
Po válce byl v Belgii v nepřítomnosti odsouzen k trestu smrti, ale pod ochranou režimu generála Franca a pod novou identitou jako José León Ramírez Reina dožil více než polovinu života ve Španělsku. Během té doby byl činný v neofašistickém hnutí a vyjadřoval své pochybnosti o holocaustu.
Vyznamenání
Železný kříž, I. třída (21.05.1942
Železný kříž, II. třída (13.03.1942)
Medaile za východní frontu (15.08.1942)
Útočný odznak pěchoty, stříbrný (25.08.1942)
Spona za boj zblízka, bronzová (30.11.1943)
Odznak za zranění, stříbrný (20.02.1944)
Rytířský kříž Železného kříže (20.02.1944)
Odznak za zranění, zlatý (19.03.1944)
Spona za boj zblízka, stříbrná (19.03.1944)
Rytířský kříž Železného kříže, s dubovou ratolestí (27.08.1944)
Spona za boj zblízka, zlatá (14.09.1944)
Německý kříž , ve zlatě (09.10.1944)
Odznak za zranění, černý
Dílo
- DEGRELLE, Léon. Planoucí duše. Praha: Délský potápěč, 2018. 126 s. ISBN 978-80-906390-5-8.
- DEGRELLE, Léon. Campaign in Russia: The Waffen SS On the Eastern Front [online]. Institute for historical review, 1985 [cit. 2012-09-17]. Dostupné online. (anglicky)
- DEGRELLE, Léon. Tažení v Rusku 1941–1945: s SS divizí Wallonie na východní frontě. Praha: Elka Press, 1996. 357 s. ISBN 80-901694-5-7. Doslov Leonid Křížek.
Odkazy
Literatura
- BOROVIČKA, Michael. Kolaboranti : 1939-1945. Praha ; Litomyšl: Paseka, 2007. 399 s. ISBN 978-80-7185-846-1.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Léon Degrelle na Wikimedia Commons
Osoba Léon Degrelle ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Léon Degrelle
- Valka.cz, Standartenführer Léon Joseph Marie Ignace Degrelle