Alexandr Beer
Alexandr Beer, zmiňovaný též jako Alexander Beer (7. února 1917 Vranov nad Topľou – 31. prosince 2015 Praha[1]) byl generál Armády České republiky. Byl veteránem bitvy u Dukly, Sokolova a u Kurska, kde díky svým znalostem německého jazyka pomáhal při překladu výslechů německých důstojníků Wehrmachtu a SS. Alexandr Beer byl nositelem nejvyššího státního vyznamenání České republiky, Řádu Bílého lva, kterým byl dekorován roku 2012.
genpor. Alexandr Beer | |
---|---|
![]() | |
Narození | 7. února 1917 Vranov nad Topľou ![]() |
Úmrtí | 31. prosince 2015 (ve věku 98 let) Praha ![]() |
Národnost | Slováci |
Vojenská kariéra | |
Hodnost | Generálporučík |
Doba služby | 1941–1946 |
Sloužil | ![]() |
Složka | 1. československý armádní sbor |
Války | Druhá světová válka |
Bitvy | Bitva u Sokolova Bitva u Kurska Bitva o Kyjev Bitva o Bílou Cerekev Bitva o Žaškov |
Vyznamenání | Československý válečný kříž 1939
|
![]() |
Život
Mládí
Alexandr Beer se narodil 7. února 1917 ve Vranově na Topľou do rodiny židovského původu.[2] Jeho rodiče později zahynuli v koncentračním táboře.[2]
Absolvoval gymnázium v Košicích a studoval vyšší školu textilní v Brně. Před okupací byl zaměstnán v průmyslu.[2][3]
Druhá světová válka
V roce 1939 se rozhodl utéct z Protektorátu přes Švýcarsko do Anglie. Na švýcarských hranicích byl však švýcarskými orgány zadržen a předán Německu. Po třítýdenním pobytu v německém vězení byl deportován zpět do Prahy, kde však před cílem cesty z transportu utekl. Poté utekl do Polska, kde se náhodou sešel se svým bratrem. Po napadení Polska utekl do Sovětského svazu se skupinou, v níž byl i komunistický senátor Antonín Zmrhal. Po sérii výslechů a třítýdenní internaci v bývalém carském sídle v obci Opalicha jim byla nabídnuta práce. Alexandr Beer přijal práci v textilní továrně u Moskvy.[3] Oženil se se španělskou interbrigadistkou, která utekla před Francovým režimem do SSSR.[2]
Po napadení Sovětského svazu Německem (22. června 1941) se nejprve s domobranou účastnil budování zákopů na obranu Moskvy, poté mu byla povolena evakuace a odjel se ženou do kazašské Karagandy, kde si opět našel práci v textilním průmyslu. Poté napsal plukovníku Svobodovi, aby si jej vyžádal do nově tvořené armády v Buzuluku, protože bez této podpory nebylo jeho žádosti o propuštění vyhověno.[2][3]
Účastnil se bitvy u Sokolova, v níž byl velitelem minometného roje, byl zraněn a dostal se do nemocnice v Mičurinsku.[3] Zde se mladé lékařce podařilo zachránit před amputací nohu, kterou postihla gangréna.[4] Poté se dostal k bitvě u Kurska, kde díky svým znalostem německého jazyka tlumočil u výslechů německých důstojníků Wehrmachtu a SS,[3][4]. Poté se dostal do Novochopersku k československým vojákům, absolvoval cvičení a učil se v důstojnické škole[2]. Poté se jako velitel tanku účastnil bitvy o Kyjev, bitvy o Bílou Cerekev a o Žaškov. Po příchodu na Volyň byl velitelem tankového učiliště na výcvik volyňských Čechů v Sadaguře. Účastnil se Karpatsko-dukelské operace, při níž byl v Nižném Komárniku opět raněn.[3] Jako zástupce velitele tankového praporu se podílel na osvobození Ostravy a Prahy.[5] V závěru ostravské operace se stal technickým důstojníkem praporu.[2]
Po válce
V roce 1946 demobilizoval a poté získal hodnost nadporučíka. Nastoupil do Centrotexu a vstoupil do KSČ,[3] přesvědčením byl sociální demokrat.[2] V roce 1951 byl omylem na 48 hodin zavřen[3] v rámci represí proti zahraničním vojákům, přitom byl československými bezpečnostními orgány zmlácen jak doma, tak poté v Petschkově paláci[4] a byla mu provedena domovní prohlídka.[2] Po přiznání omylu byl Státní bezpečností propuštěn, avšak i poté nesměl dva týdny vycházet z domu, byl hlídán Státní bezpečností a bylo mu znemožněno telefonovat.[2][3] Jak uvádí, poté už „jim nevěřil“.[4] Poté odešel z Centrotexu, ale pokračoval v práci v textilním průmyslu,[3] poté na ministerstvu lehkého průmyslu.[2]
Své ženě se během bojů odcizil a ona se vrátila roku 1948 z Moskvy do Španělska, kde si vzala jiného muže.[2] Alexandr Beer se oženil podruhé a toto manželství vydrželo 55 let.[2]
V srpnu 1968 vyvěsil z okna černý prapor.[4] Kvůli tomu v roce 1968 byl vyloučen z KSČ a přišel o lukrativní zaměstnání.[2] Pracoval jako technik v pražské továrně Tiba, poté se díky kontaktům s ministrem Svačinou dostal na ministerstvo průmyslu, kde pracoval až do roku 1989, a to i v důchodovém věku.[2] Po roce 1989 pracoval v nadnárodní společnosti. V roce 2005 odešel do důchodu.[3]
![](../I/Sokolov%C3%A9_na_Valech.jpg.webp)
Beer uvádí, že když bylo navrženo jeho povýšení na generála, komise na ministerstvu obrany návrh vyřadila s odůvodněním, že jeho minulost v různých vysokých funkcích nasvědčuje jeho spolupráci s komunistickým režimem.[2] Hodnost brigádního generála mu pak udělil prezident Václav Klaus 8. května 2010.[6]
Byl dlouholetým místopředsedou Československé obce legionářské,[5] a to do 4. června 2011.[7][8]
V roce 2011 protestoval proti pomníku v Novém Boru,[4] věnovanému osmi zdejším Němcům, z toho třem starcům a dvěma ženám, kteří byli za údajné přechovávání zbraní 2. června 1945 na náměstí v Novém Boru nejprve několik hodin mučeni a potom zastřeleni příslušníky československé armády a revoluční gardy a jsou pohřbeni v hromadném hrobu na neznámém místě. Tzv. symbolický hrob na novoborském lesním hřbitově na hrobovém místě pronajatém k tomu účelu radou města na své náklady v roce 2006 vybudovala rodina MUDr. A. Trägera, který 3. června 1945 utekl z transportu odsouvaných Němců organizovaného Rudou armádou a jako nezvěstný byl později prohlášen za mrtvého. Nejméně jedna ze zastřelených osob byla příslušníkem NSDAP a dr. Träger byl členem jak NSDAP, tak SS. Alexandr Beer se přidal k místním odpůrcům pomníku, kteří jej považují za nepatřičný a za obcházení zákona o pohřebnictví. Alexandr Beer jej označil za projev revanšismu. Události věnoval Jan Tichý novelu a divadelní hru „32 hodin mezi psem a vlkem“, která podle odpůrců lživě očerňuje příslušníky československé armády a „je možné ji vnímat jako jistou obhajobu oněch popravených německých mužů a žen“.[9] Divadelní hra například označuje československé vojáky za příslušníky armády gen. Ludvíka Svobody, ačkoliv ve skutečnosti se akce účastnily výhradně vojenské síly sestavené v Mladé Boleslavi a popravu vykonal 47. pěší pluk pod velením podplukovníka Josefa Sekáče.[10]
28. října 2012 mu prezident Václav Klaus propůjčil Řád Bílého lva vojenské skupiny za mimořádné zásluhy o obranu a bezpečnost státu a vynikající bojovou činnost. Ve zdůvodnění jeho udělení bylo též konstatováno, že za své hrdinství obdržel řadu vysokých vojenských vyznamenání a že stále aktivně působí na veřejnosti a především pak mezi mládeží a svým veřejným vystupováním přispívá k udržování a šíření odkazu národního odboje.[5]
Mezi prvním a druhým kolem první přímé volby prezidenta na začátku roku 2013 vyzval na tiskové konferenci několika organizací prezidentského kandidáta Karla Schwarzenberga k odstoupení z kandidatury kvůli jeho názoru, že Benešovy dekrety jsou již neplatné, respektive vyhaslé, a kvůli výrokům na adresu vlády Edvarda Beneše a poválečných událostí v Československu (naznačujících, že dnes by původci takových opatření byli povoláni před Mezinárodní soudní dvůr). Jeho názory a postoje označil za neslučitelné s funkcí prezidenta republiky a označil za ostudu republiky, že tento člověk vůbec kandiduje. Podle Beera Schwarzenberg hrubě degradoval hrdinství českých vlastenců a vojáků.[11][12] Přitom mu Beer údajně vytkl i členství jeho tchána v SA, za nejhorší členy SS a SA označil Rakušany.[13] K Beerovu vyjádření se připojil i veterán Pavel Vranský, naopak mluvčí Čs. obce legionářské Ladislav Lenk se od něj jménem své organizace distancoval a označil jej za osobní stanovisko pana Alexandra Beera, přičemž připomenul, že již je jen řadovým členem.[14]
Dne 28. října 2013 jej prezident Miloš Zeman povýšil do hodnosti generálmajora.[15]
U příležitosti 70. výročí konce II. světové války byl Alexandr Beer prezidentem Milošem Zemanem jmenován do hodnosti generálporučíka.[16] Alexandr Beer zemřel 31. prosince 2015 v Praze.
Vyznamenání
- 1948 -
Sokolovská pamětní medaile[17]
Medaile za vítězství nad Německem ve Velké vlastenecké válce 1941–1945[18]
Československá medaile za zásluhy, I. stupeň
Československá medaile Za chrabrost před nepřítelem
Československý válečný kříž 1939
Pamětní medaile československé armády v zahraničí, se štítkem SSSR
Pamětní medaile k 60. výročí ukončení druhé světové války[19]
Medaile "Za věrnost Ozbrojeným silám Slovenské republiky"[20], I. stupně
- 2003 -
Záslužný kříž ministra obrany České republiky[21], III. stupně
- 2007 - Čestné občanství MČ Praha 2 uděleno 8. října
- 2010 -
Kříž obrany státu ministra obrany České republiky
- 2012 -
Řád Bílého lva, II. tř. vojenská skupina
- 2015 -
Pamětní medaile náčelníka Generálního štábu ozbrojených sil Slovenské republiky[22], 1. stupeň
Odkazy
Reference
- Veterán druhé světové války Alexandr Beer zemřel v 98 letech
- Plukovník v.v. Alexandr BEER[nedostupný zdroj], Paměť národa (v roce 2010 natočil a zpracoval Luděk Jirka)
- Brigádní generál v. v. Alexandr Beer (1917) - Životopis. Válka je válka, v ní je vše dovoleno… Archivováno 15. 5. 2014 na Wayback Machine, Paměť národa Post bellum
- František Prachař, mokk: Generál Alexander Beer (95): Shořely pode mnou tři tanky, Blesk.cz pro muže, 4. 11. 2002
- Prezident udělil státní vyznamenání, Hrad.cz, 28. 10. 2012
- Prezident jmenoval nové generály, Ministerstvo obrany ČR, 8. 5. 2010
- Předsednictvo republikového výboru, Československá obec legionářská („Řádný sněm ČsOL dne 4. června 2011 zvolil předsednictvo Republikového výboru…“)
- Předsednictvo Republikového výboru ČsOL (PRV), archivní verze k 18. 6. 2010, web.archive.org
- Jitka Lenková: Br. Alexander Beer diskutoval v Novém Boru, Československá obec legionářská, 5. 3. 2011
- Antonín Nešpor: Jak to vidím?, Lidice.cz, Zpravodaj, 25. 2. 2011
- BLAHUŠ, Petr. Hrdina od Sokolova, nositel Řádu Bílého lva zúčtoval se Schwarzenbergem. Čtěte. ParlamentniListy.cz [online]. 2013-01-22 [cit. 2013-01-22]. Dostupné online. ISSN 1213-0702.
- BEER, Alexander. Brigádní generál v. v. Alexandr Beer vyzývá Karla Schwarzenderga k ukončení preidentské kampaně. [DOC]. 2013-01-22 [cit. 2013-01-22]. Dostupné online.
- OVČÁČEK, Jiří. Hrdina od Dukly a Kurska vyzval Schwarzenberga k odstoupení z boje o Hrad. Novinky.cz [online]. 2013-01-22 [cit. 2013-01-22]. Dostupné online. ISSN 1213-0702.
- Pohanil jste veterány, odstupte, vyzval Schwarzenberga válečný hrdina, iDnes.cz, 22. 1. 2013, kam
- BURIANOVÁ, Hana. Prezident republiky jmenoval nové generály [online]. Hrad.cz, 2013-10-28 [cit. 2013-10-28]. Dostupné online.
- ŠMIDRKAL, Marek. Prezident republiky jmenoval generály [online]. Ministerstvo obrany, 2015-5-8 [cit. 2015-05-09]. Dostupné online.
- Válka. cz., Sokolovská pamětní medaile
- Válka. cz., Medaile za vítězství nad Německem ve Velké vlastenecké válce 1941–1945
- Válka. cz., Pamětní medaile k 60. výročí ukončení druhé světové války
- Válka. cz., Medaile "Za věrnost Ozbrojeným silám Slovenské republiky"
- Válka. cz., Záslužný kříž ministra obrany České republiky
- Válka. cz., Pamětní medaile náčelníka Generálního štábu ozbrojených sil Slovenské republiky
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Alexandr Beer na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Alexandr Beer
- Plukovník v.v. Alexandr BEER[nedostupný zdroj], Paměť národa (v roce 2010 natočil a zpracoval Luděk Jirka)
- Válka. cz., Beer Alexander