Ray Charles
Ray Charles (rodným jménem Ray Charles Robinson; 23. září 1930 – 10. června 2004) byl americký zpěvák, klavírista a hudební skladatel. Mezi jeho přezdívky patřila například „The Genius“. Na fotografiích je většinou zachycen s černými brýlemi a rozesmátý. V roce 2004 o něm byl natočen film Ray, v němž ho ztvárnil Jamie Foxx. V roce 2004 ho časopis Rolling Stone zařadil na 10. příčku svého seznamu největších umělců všech dob a v roce 2008 tentýž časopis na 2. pozici největších zpěváků všech dob. Mezi jeho nejznámější písně patřila například „Hit the Road Jack“.
Ray Charles | |
---|---|
![]() Ray Charles v roce 2003 | |
Základní informace | |
Rodné jméno | Ray Charles Robinson |
Narození | 23. září 1930 Albany, Georgie, USA |
Úmrtí | 10. června 2004 (ve věku 73 let) Beverly Hills, Kalifornie, USA |
Příčina úmrtí | rakovina jater |
Místo pohřbení | Inglewood Park Cemetery |
Žánry | R&B, soul, blues, rock and roll, jazz, country, pop, gospel |
Povolání | hudebník, hudební skladatel |
Nástroje | klavír, zpěv, varhany, altsaxofon, klarinet |
Aktivní roky | 1946–2004 |
Vydavatelé | Atlantic Records, ABC Records, Warner Bros. Records, Swing Time Records, Concord Records, Columbia Records, Rhino Records |
Příbuzná témata | The Raelettes |
Významná díla | Georgia on My Mind / Carry Me Back to Old Virginny |
Ocenění | Hvězda na Hollywoodském chodníku slávy (1981) Rock and Roll Hall of Fame (1986) komandér Řádu umění a literatury (1986) Vyznamenání Kennedyho centra (1986) Cena Grammy za celoživotní dílo (1988) … více na Wikidatech |
Manžel(ka) | Eileen Williams Della Beatrice Howard Robinson |
Sídla | Greenville Seattle Los Angeles |
Podpis | ![]() |
Web | www.raycharles.com |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Dětství
Narodil se 23. září 1930[p 1] jako syn Baileyho Robinsona a Rethy Williams.[1] Přestože rodiče žili v chudinské černošské čtvrti Jellyroll ve městě Greenville na Floridě, syn se narodil v Albany v Georgii.[1] Rok po jeho narození se mu narodil bratr George.[2][p 2] Když mu byly přibližně tři roky, uslyšel Ray z místní jídelny hru na klavír; když tam přišel, majitel jej začal učit hrát na piáno.[3] Když mu bylo pět let, jeho bratr utonul v neckách a na Rayovi tato zkušenost zanechala dlouhodobé následky.[4] Po několika měsících začal Rayovi z očí vytékat hnis; brzy poté se od lékaře dozvěděl, že to nelze nijak vyléčit a on brzy oslepne.[5]
Když Ray úplně oslepl, nemohl chodit do místní školy a tak jeho matka musela najít alternativu. Stala se jí škola pro slepé a hluché ve floridském St. Augustine, kam nastoupil v říjnu 1937.[6] Zde se brzy naučil číst v Braillově písmu, ale mezi žáky oblíbený nebyl; hlavně kvůli tomu, že patřil k nejchudším žákům a nosil nejhorší oblečení a také proto, že do školy nastoupil až šest týdnů po zahájení školního roku.[7] Většina žáků také odjela na Vánoce domů za svými rodiči, ale Ray zde musel kvůli nedostatku peněz zůstat.[7] Brzy poté jej začalo čím dál více bolet pravé oko a školní lékař rozhodl, že musí být vyjmuto. Když se v červnu následujícího roku Ray vrátil na prázdniny domů, opět zde chodil do jídelny a hrál s jejím majitelem na klavír. Ve druhém ročníku již nebyl takovým outsiderem a zlepšily se jeho vztahy s ostatními žáky.[8] Ve druhém ročníku se Ray začal učit na klavír; tentokrát však nemohl hrát boogie woogie jako v Greenvillu, ale místní učitelka jej učila klasickou hudbu a naučila jej i číst noty v Braillově písmu.[9] O prázdninách Ray často bydlel u přátel z Greenwillu, kteří se přestěhovali do Tallahassee.[10] Zde začal hrát na klarinet a rovněž občas vystupoval jako klavírista ve skupině kytaristy Lawyera Smithe.[11] Když byl Ray v devátém ročníku školy v St. Augustine, zemřela jeho matka.[12] Ray odjel domů na matčin pohřeb a když se vrátil zpět do školy, oznámil svůj odchod.[13]
Počátky kariéry
Když ve svých patnácti letech opustil školu, přestěhoval se ke známým do Jacksonvillu.[14] Zde postupem času začal hrát po různých podnicích buď sám s klavírem nebo občas zaskakoval v kapele Alvina Downinga.[15] Mimo to někdy hrál i s jinými hudebníky. Sám Charles v té době neměl vlastní styl, ale napodoboval Nata „King“ Colea a Charlese Browna; to se lidem v místních klubech líbilo, protože samotní Cole a Brown v takových klubech nehráli.[16] Na podzim 1946 vyjel jako člen souboru saxofonisty Tinyho Yorka do Orlanda, kde několik týdnů hráli. Později York s kapelou odjel zpět do Jacksonvillu, ale Charles zde zůstal.[17] Zpočátku zde žil v bídě a nemohl sehnat žádné příležitosti, kde by mohl hrát; navíc se dozvěděl, že zemřel jeho otec.[18] První úspěchy začal Charles zaznamenávat na jaře 1947; v té době rovněž začal psát aranžmá pro Joea Andersona.[19] V létě však byla zase možnost sehnání práce horší a Charles se rozhodl, že se přestěhuje do Tampy.[20] Zde si brzy sehnal dvě angažmá: hrál v jazzové kapele Charlieho Brantleyho a v countryovém souboru, ve kterém byl Charles jediným černochem, nazvaném The Florida Playboys.[21] Ani v Tampě však dlouho nevydržel a v březnu 1948 spolu se svým kamarádem, kytaristou Gossiem D. McKeem, odjel do Seattlu.[22]
Pozdější kariéra
V roce 1952 začínal s nahrávkami ve studiu, v roce 1954 pak nahrál další, kde spojil gospel se světským blues jako nový styl. S tím se rychle prosadil.[23]
Během své kariéry se Ray setkával s úspěchy, a to dokonce i v období, které nebylo černochům nakloněno. V roce 1961 nahrál píseň Hit the Road Jack. V 60. letech ho dokonce jeho domovský stát Georgie zažaloval za zrušení koncertu před segregovaným publikem. Soud mu doživotně zakázal vystupování v Georgii. V roce 1979 se dočkal od Georgie veřejné omluvy a jeho verze Carmichaelovy písně Georgia on my Mind (původně z roku 1930) je od roku 1979 ve státě Georgie oficiální státní hymnou. Byl závislý na heroinu, v roce 1965 absolvoval odvykací léčbu a díky svému obrovskému odhodlaní a vnitřní síle se vypořádal ze závislosti bez metadonové substituce.
V roce 1960 získal své první čtyři ceny Grammy za album The Genius of Ray Charles. Koncertoval po celém světě. V roce 1982 a 1989 dokonce vystoupil v Československu v pražské Lucerně.[24]
Pocty a ocenění
![](../I/Ray_Charles_star_on_HWF.JPG.webp)
Od roku 1981 má hvězdu na Hollywoodském chodníku slávy. Roku 1982 byl uveden do Blues Hall of Fame a v roce 1986 pak jako jeden z prvních do Rock and Roll Hall of Fame. V roce 1998 získal cenu Polar Music Prize.
Americký hudební časopis Rolling Stone zařadil Charlese do několika svých žebříčků: na druhé místo v 100 nejlepších zpěváků všech dob, desáté v 100 největších umělců všech dob a několik jeho písní zařadil mezi 500 nejlepších písní všech dob.
Odkazy
Poznámky
- Po jeho narození nebyl vystaven žádný rodný list; jako datum svého narození Charles uváděl právě 23. září 1930.[1]
- Každý měl jiného otce; Rayův otec se od rodiny odstěhoval brzy po jeho narození.
Reference
- LYDON, Michael. Ray Charles: Člověk a hudba. Překlad Kateřina Jirčíková. Pohořelice: Československý spisovatel, 2011. 506 s. ISBN 978-80-87391-74-7. S. 15. Dále jen „Lydon“.
- Lydon, s. 16
- Lydon, s. 17
- Lydon, s. 18
- Lydon, s. 19
- Lydon, s. 23
- Lydon, s. 25
- Lydon, s. 26
- Lydon, s. 29
- Lydon, s. 31
- Lydon, s. 32
- Lydon, s. 35
- Lydon, s. 37
- Lydon, s. 38
- Lydon, s. 48
- Lydon, s. 51
- Lydon, s. 53
- Lydon, s. 55
- Lydon, s. 56
- Lydon, s. 59
- Lydon, s. 60
- Lydon, s. 67
- DORŮŽKA, Lubomír. Panoráma populární hudby 1918/1978. Praha: Mladá fronta, 1987. Kapitola Ray Charles, s. 112.
- Archivovaná kopie. www.rozhlas.cz [online]. [cit. 2012-01-14]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-05-24.
Literatura
- LYDON, Michael. Ray Charles: Člověk a hudba. Překlad Kateřina Jirčíková. Pohořelice: Československý spisovatel, 2011. 506 s. ISBN 978-80-87391-74-7.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Ray Charles na Wikimedia Commons
Osoba Ray Charles ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Ray Charles
- (anglicky) Oficiální web
- (anglicky) Ray Charles na Allmusic