Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko
Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko (rusky Евгений Александрович Евтушенко, ukrajinsky Євген Олександрович Євтушенко; 18. července 1932, Nižněudinsk/Zima, Irkutská oblast – 1. dubna 2017 Tulsa, USA) byl ruský básník, scenárista a režisér šlechtického původu s ruskými, baltsko-německými, ukrajinskými, polskými, běloruskými a tatarskými kořeny.
Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko | |
---|---|
![]() Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko (1997) | |
Rodné jméno | Jevgenij Alexandrovič Gangnus |
Narození | 18. července 1932 Zima |
Úmrtí | 1. dubna 2017 (ve věku 84 let) Tulsa |
Příčina úmrtí | srdeční selhání |
Místo pohřbení | Peredělkinský hřbitov |
Povolání | básník, romanopisec, scenárista, režisér, herec, učitel, filmový režisér, spisovatel, prozaik, publicista a fotograf |
Alma mater | Literární institut Maxima Gorkého |
Žánr | poezie a próza |
Významná díla | Babi Yar in poetry |
Ocenění | Státní cena SSSR Medaile obránci svobodného Ruska Order "Polar Star" (Yakutia) Řád Bernarda O'Higginse Řád přátelství mezi národy … více na Wikidatech |
Manžel(ka) | Bella Achatovna Achmadulina |
Děti | Sasha Yevtushenko |
Podpis | ![]() |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Nejprve působil jako mluvčí sovětské mládeže, což vedlo k tomu, že směl cestovat i do kapitalistické ciziny. (O toto privilegium přišel roku 1963.) Roku 1974 se zastával tehdy vězněného literáta Alexandra Solženicyna. Po pádu komunistické diktatury byl viceprezidentem ruského PEN klubu a čestný člen American Academy Of Arts And Sciences.
Podílel se na výstavbě pomníku pro oběti komunismu naproti sídlu bývalé KGB.
Život
![](../I/Yevheny_Yevtushenko.jpg.webp)
Jevgenij Jevtušenko se narodil 18. července 1932 ve Stancii Zima v irkutské oblasti. Byl významným básníkem, prozaikem, filmařem a publicistou. Do roku 1944 žil s rodiči (otcem geologem, matkou zpěvačkou) na Sibiři. V roce 1948 se zúčastnil s otcem geologické expedice v Kazachstánu. Po dobu studií na Literárním institutu mu vyšla básnická sbírka Rozvědčíci budoucnosti (Razvedčiki graduščego, 1952) a autobiografická poéma Stanice zima (Stancija zima, 1953). Popularitu si získal jako básník věnující se aktuálním tématům a spolu s Robertem Ivanovičem Roždestvenským a Andrejem Andrejevičem Vozněsenským tvořili proud „nové poezie“.
Jevtušenko se aktivně zúčastňoval veřejného a politického života. Začátkem 60. let 20. století, tedy v době Chruščevova „tání,“ se Jevtušenko stal jedním ze symbolů této doby -- hlasem duchovního osvobození a probuzení Rusů ze stalinistické noční můry. Protestoval proti vstupu vojsk varšavské smlouvy do Československa v roce 1968 i proti nucené emigraci Alexandra Solženicyna. Vystupoval proti cenzuře komunismu, tři roky působil jako poslanec parlamentu. Byl čestným členem Americké akademie umění a Evropské akademie věd a umění.
Žil střídavě v Moskvě a v oklahomské Tulse (učil tam kurs ENGL 2353 [1] na University of Tulsa), kde zemřel ve věku 84 let.[2]
Dílo
Jeho počáteční tvorba byla ovlivněna jeho komunistickým přesvědčením, později se postavil na nekomunistickou a protikomunistickou stranu. Některé jeho básně se staly velmi známými (lze o nich říci, že byly velmi protistalinské) – jedná se např. o básně: Monolog beatniků, (zde dokonce použil větu „Ze spasitele je náhle vrah“).
V roce 1961 napsal jednu z jeho nejznámějších básní: „Babí Jar,“ publikovanou v literární Gazetě. Touto básní otevřeně odsoudil poválečné zkreslování historických faktů ohledně vyvraždění židovského obyvatelstva Kyjeva nacisty v září 1941. Zahraniční ohlas této básně podnítil zájem židovské komunity o vybudování pomníku na místě hromadného hrobu více než 33 tisíc obětí; všechny tyto pokusy byly však zamítnuty tehdejšími sovětskými úřady a až v roce 1976 byl postaven oficiální pomník všem obětem (pravděpodobně přes 100 tisíc lidí), židovského, ukrajinského, ruského a rómského původu, zavražděných nacisty a jejich kolaboranty v této rokli v době Velké vlastenecké války. Symphonie, inspirovaná touto básní od Dmitrije Šostakoviče, byla dokončena v červenci 1962 a měla premiéru v Moskvě 18. prosince 1962 (Moskevská filharmonie spolu s členy státního a Gnessinského pěveckého sboru).
Sbírky:
- Silnice entuziastů, 1955
- Slib, 1956
- Neumírej před smrtí, ISBN 80-902291-0-7
- Dlouhé volání
- Zelené víno
- Něha
- Propast
- Tanky jedou Prahou
- Bulatova píseň
Režie:
- Mateřská škola
Kritika
Josif Brodskij, disident básník v exilu, a snad Jevtušenkův nejtvrdší kritik, o něm pravil: „On hází kameny jen ve směrech, které jsou úředně schválené a povolené.“ Brodsky rezignoval z Americké akademie umění a literatury, když Jevtušenko byl jmenován jejím čestným členem [3]
Odkazy
Reference
- url=https://search.utulsa.edu/?s=ENGL+2353%5B%5D
- ČTK. V 84 letech zemřel ruský básník Jevgenij Jevtušenko. České noviny [online]. 2017-4-1. Dostupné online.
- Deutche Welle http://p.dw.com/p/2aVW1
Související články
- Zpívaná, recitovaná a experimentální poezie
- Ruská literatura
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko na Wikimedia Commons
Osoba Jevgenij Jevtušenko ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko
- Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko v Internet Movie Database (anglicky)