Godfrey N. Hounsfield
Sir Godfrey Newbold Hounsfield (28. srpna 1919 – 12. srpna 2004) byl anglický inženýr. Spolu s Allanem McLeod Cormackem získali v roce 1979 Nobelovu cenu za fyziologii a lékařství za podíl na vývoji počítačové tomografie. Je po něm pojmenována Hounsfieldova jednotka (HU).
Godfrey N. Hounsfield | |
---|---|
![]() | |
Narození | 28. srpna 1919 Sutton on Trent nebo Newark-on-Trent |
Úmrtí | 12. srpna 2004 (ve věku 84 let) Kingston-upon-Thames |
Alma mater | Magnus Church of England School Faraday House |
Povolání | inženýr a fyzik |
Ocenění | medaile Wilhelma Exnera (1974) Laskerova-DeBakeyova cena za klinický medicínský výzkum (1975) Mezinárodní cena Gairdnerovy nadace (1976) Howard N. Potts Medal (1977) Nobelova cena za fyziologii nebo lékařství (1979) … více na Wikidatech |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Život
Hounsfield se narodil v anglickém Nottinghamshire. Navštěvoval Magnus Grammar School (dnes Magnus Church of England School) v Newark-on-Trent. Byl nejmladším z pěti dětí. Jako dítě ho fascinovaly všechny elektrické přístroje a mechanismy, které se hojně vyskytovaly na farmě jeho rodičů. Údajně byl jako teenager velmi zvědavý a realizoval množství někdy dost nebezpečných experimentů: zkonstruoval elektrický nahrávací přístroj, skákal ze stohů sena na vlastnoručně vyrobeném větroni a téměř se zabil, když zjišťoval, jak vysoko proud vody vystřelí vodou naplněné sudy od asfaltu a acetylen. Ve škole vynikal ve fyzice a matematice.
Krátce před začátkem 2. světové války vstoupil do Královského letectva jako dobrovolný záložník, kde se naučil základy elektroniky a radaru. Po vojně pokračoval ve studiu ve Faraday House Electrical Engineering College v Londýně.
V roce 1951 začal pracovat ve společnosti EMI Ltd., kde vyvíjel řízené zbraňové a radarové systémy. Tady vznikl jeho zájem o počítače a v roce 1958 se podílel na konstrukci prvního tranzistorového počítače ve Velké Británii – EMIDEC 1100.
Krátce poté začal pracovat na myšlence počítačového tomografu. Po svém úspěchu pokračoval v jeho vylepšování a v roce 1975 představil první přístroj na vyšetření celého těla. Pracoval jako vedoucí výzkumník až do roku 1984, kdy odešel na odpočinek.
Nikdy se neoženil.
Výzkum
![](../I/RIMG0277.JPG.webp)
Na základní myšlenku počítačové tomografie přišel Hounsfield údajně na procházce. Podstatou byl nápad, že vnitřní strukturu předmětu by bylo možné zjistit tak, že se pod různými úhly „prosvítí“ rentgenovými paprsky a následně se matematicky analyzují jednotlivé hodnoty absorpce. Následně začal pracovat na konstrukci počítače, který by dokázal z těchto hodnot rekonstruovat řez předmětem.
Hounsfield netušil, že Allan McLeod Cormack v té době vypracoval potřebnou matematickou teorii na rekonstrukci takového obrazu. Hounsfield postavil prototyp hlavového tomografu a otestoval ho nejdříve na anatomickém preparátu lidského mozku, poté na čerstvém kravském mozku a poté sám na sobě. V září 1971 vstoupila počítačová tomografie do klinické praxe – první počítačový tomograf (EMI Mark I) v Atkinson Morley's Hospital v Londýně úspěšně zobrazil cystu v mozku pacienta. První celotělový tomograf (ACTA) zkonstruoval Hounsfield v roce 1974.
Ocenění
Hounsield kromě Nobelovy ceny obdržel velké množství ocenění: v roce 1975 byl uveden do Královské společnosti, o rok později obdržel Řád Britského Impéria. V roce 1981 byl povýšen do rytířského stavu.
Současné využití
Význam práce Housfielda a McLeod Cormacka je stále aktuální. V současné době je CT nákladným, avšak nezbytným a běžně používaným nástrojem pro lékařství, archeologii, paleontologii, defektoskopii, materiálový výzkumu, biomechaniku, 3D tisk, implantologii atd. Rozvoj příslušné sw podpory je také stále intenzivní.
Reference
- FRYDRÝŠEK, Karel. Biomechanika 1. 1. vyd. Ostrava: VSB – Technical University of Ostrava, Faculty of Mechanical Engineering, Department of Applied Mechanics, 2019. 461 s. ISBN 978-80-248-4263-9.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Godfrey N. Hounsfield na Wikimedia Commons
- Krátký článek s technickými údaji
- Životopis nositele Nobelovy ceny Archivováno 11. 11. 2001 na Wayback Machine